Mitä tapahtuu, jos fiktio pysyy yhä fiktiona?
Kestätkö sen?
- En kestä. - Etkö?
Entä asiat, joiden tiedät olevan fiktiota?
Mitä sanot vaikkapa Tuhkimosta tai Lumikista?
Ei. Minä yritän kysyä,
voinko rakastua omaan mielikuvitukseeni?
Meidän on oltava hyvin varovaisia -
pohtiessamme sitä, mikä on totta ja mikä kuvitelmaa.
En edes tiedä, mikä on totta ja mikä ei.
Juuri se on ongelmana.
Ulkona ei ole kovin kylmä.
- Eikö? - Ei.
Ei hullumpi sää.
Koko maailma on näyttämö,
ja miehet ja naiset ovat vain näyttelijöitä.
Heillä on poistumisensa ja tulemisensa,
ja jokainen esittää elämänsä aikana useita rooleja.
Eräs mies sanoi minulle kerran:
"Jos olisin sinä, tappaisin varmaan itseni.
Vain nähtyään minut -
ja todettuaan, että olen pyörätuolissa -
hän päätteli elämäni olevan surkeaa.
Uskoisin sen olevan -
melko yleinen olettamus.
Keho, jossa ihminen on,
vaikuttaa siis pitkälti ihmisen maailmankuvaan.
- Paina nappia. - Paina sitä.
Voit painaa.
Se ei ollut tavallinen äidin ja pojan välinen suhde.
Ei ikinä.
Jack, haluatko kuunnella kovemmalla?
Se oli musertavaa.
En halunnut sitä.
En vain halunnut sitä.
Kirjoitin kirjan kai osittain siksi, että voisin ymmärtää tapahtuneen.
Ehkä kirjoitin sen myös anteeksiantona vanhemmilleni.
Äitini taisi kuvitella,
että hänen esikoisensa olisi osa valtavirtaa.
Sellainen lapsi,
joka olisi suosittu koulussa,
urheilullinen,
sinut maailman kanssa -
ja kaikin puolin tavanomainen.
Sen sijaan hän saikin minut.
Nuoruudessani -
minulla oli monia outoja estoja.
Kieltäydyin käyttämästä sinisiä farkkuja.
Kieltäydyin kuuntelemasta minkäänlaista rockmusiikkia.
Olin koukussa Emily Dickinsonin tuskaa käsitteleviin runoihin -
ja kerroin ystävilleni oopperoiden juonia.
Olin kummallinen.
Vanhempani olivat mahtavia.
Erityisesti äitini.
Hän lähti mukaan asioihin, joista olin kiinnostunut,
vaikka ne olivatkin hieman erikoisia.
Sain paljon liikkumavaraa -
olla erilainen kaikilla mahdollisilla tavoilla.
Mutta vanhempani eivät halunneet poikansa olevan homo.
Ajattelin, että jos kertoisin olevani homo,
he kokisivat karun pettymyksen.
Kerroin heille, ja niin kävi.
Se oli katastrofi.
Äitini läksytti minua siitä,
kuinka surullinen ja yksinäinen elämästäni tulisi.
Mainitsin perhetuttujamme, jotka olivat homoja,
ja sanoin heidän pärjäävän hyvin.
Äitini sanoi siihen:
"Jos olisin tiennyt, että heidän kutsumisensa taloomme -
saisi sinut pitämään sitä hyväksyttävänä elämäntapana,
he eivät olisi ikinä astuneet kynnyksemme yli."
Useita vuosia sen jälkeen olin vihainen ja tunsin ristiriitaa.
Halusin ymmärtää,
miksi vanhempani kohtelivat minua sillä tavalla.
Halusin nähdä, miten muut perheet käsittelivät sellaista.
En halunnut ottaa selvää vain homoseksuaalien perheistä.
Halusin tutkia asiaa mahdollisimman laajasti.
Aloin kirjoittaa kirjaa Far From the Tree,
jonka tarkoituksena oli tutkia,
miten vanhemmat suhtautuvat lapsiin,
jotka eroavat muusta perheestä.
Tutkin aihetta ja kirjoitin kirjaa kymmenen vuoden ajan.
Siinä tarkastellaan lyhytkasvuisuutta,
autistista lasta, rikoksen tekevää lasta.
Sellaisten asioiden hyväksyminen voi olla vaikeaa vanhemmille.
Toisilla lapsilla on syntyjään sellainen identiteetti,
olemus tai tietynlaiset prioriteetit,
jotka ovat täysin vieraita heidän vanhemmilleen.
Kuulemani tarinat tuntuivat alkuun hyvin vierailta,
mutta pikkuhiljaa -
niistä tuli minulle hyvin aidon tuntuisia ja läheisiä.
Tajusin, että kertoessani niitä tarinoita,
tutkin perheen syvintä olemusta.
Tiedätkö mitä,
tämä näyttää oikeastaan hyvin modernilta.
Se voisi olla Picasson teos.
- Niinpä. - Eikö näytäkin modernilta?
Ja katso tätä.
Siitä tulee mieleen Turn the World Around.
Siis mikä?
Turn the World Around. Harry Belafonten tyylistä.
Totta tosiaan.
Sieltä inspiraatio naamioihin kai tuli.
Niin.
Missä kaikki ovat?
Olemme maapallon viimeiset ihmiset.
Huhuu!
Kun Jason syntyi,
lääkäri sanoi:
"Lähetämme tällaiset lapset pois,
ennen kuin niihin ehtii kiintyä."
Aivan järjetöntä,
ettei synnytyslääkäri ymmärrä,
että lapseen on jo muodostunut side yhdeksän kuukauden aikana.
Minä he tätä oikein pitivät?
Rakkaani, tämä oli mukavaa.
Ole kiltisti.
- Rakastan sinua. - Samoin.
- Jutellaan pian. - Selvä.
Pärjäätkö?
Tässä, minä autan.
Ojennan sen sinulle.
Noin.
Minulla todettiin syntyessäni Downin oireyhtymä.
Sitä kutsuttiin -
"jälkeenjääneisyydeksi".
Sitä sanaa ei käytetä,
sillä sen käyttö ei ole hyväksyttävää.
Downin oireyhtymä on kromosomihäiriö.
Ihmisellä on ylimääräinen kromosomi.
Se on pysyvä tila.
Hei.
Lääkärit sanoivat lapsemme olevan "mongoloidi".
"Hän ei opi kävelemään. Eikä puhumaan."
"Hän ei opi lukemaan. Eikä kirjoittamaan."
Minä olin peloissani.
Aivan kuin Jasonilla -
olisi ollut otsassaan iso musta leima,
jossa luki "jälkeenjäänyt".
Jason.
Koskettaisitko isin mieliksi käsillä päätäsi?
Jee!
Mutta Charles ja minä päätimme,
ettei ihmistä voi sivuuttaa vain,
koska hänet jaotellaan tiettyyn lokeroon.
Jason pystyi oppimaan.
Jason, mitä tässä lukee?
Yllä.
Selvä. Entä tässä?
Alla.
Mitä tässä lukee?
Poikki.
Kun lähdette täältä tänään...
1978 NEW ROCHELLEN YLIOPISTO
...ja joku väittää teille, ettei Down-ihminen -
voi oppia lukemaan -
ja että he vain istuvat nurkassa ja kasvavat isoiksi.
Toivon, että voitte osoittaa sen vääräksi -
ja käyttää tilaisuuden -
ja tutustua toisiin.
Heihin tutustuttuaan voi ymmärtää,
että he vastaavat ystävällisyyteen ja lämpöön.
Kun Jason alkoi onnistua asioissa...
Jos sinulla on neljä rinkeliä, ja otat yhden pois...
- Kolme. - Oikein.
Olimme innoissamme. Se oli oikea ihme.
Osaisitkohan laskea kymmeneen espanjaksi?
Selvä.
Uno, dos, tres...
Hän käveli, hän puhui -
ja teki kaikenlaisia asioita, joihin hänen ei olisi pitänyt pystyä.
Mitä tarkoittaa olla jälkeenjäänyt?
Ajattelevatko he samoin kuin me?
Onko heillä samanlaiset tunteet?
Haluan esitellä teille Emily ja Charles Kingsleyn,
Jasonin vanhemmat.
Hän lukee nyt kakkosluokkalaisen tasoisesti.
Lapsi, joka meidän käskettiin heittää pois,
suoriutuu toisen luokan lukutehtävistä ja ensimmäisen luokan matikasta.
Hänestä tuli eräänlainen julkkis.
Tässä on Jason Kingsley.
Downin oireyhtymä ei juuri hidasta häntä.
Opiskelin äänitystä sekä sähkö- ja energia-alaa.
Pidin sitä helppona hommana.
Se oli häkellyttävää.
Selvästi he olivat olleet väärässä.
- Hei, Jason. - Hei.
Olen työskennellyt täällä noin 18 vuotta.
Minä toimitan kirjeet ja paketit.
Työskentelen pääosin itsenäisesti.
Siten opin jatkuvasti uutta.
Se pitää minut varpaillani.
Ajattelen hitaasti, mutta olen omalla tavallani terävä.
Tunteet ovat minulle tärkeitä.
Toisinaan olen iloinen, mutta toisinaan hieman surullinen.
Hyvää viikonloppua.
Nähdään taas.
- Nähdään. - Pärjäile.
- Hei hei. - Heippa.
Olen ihan tavallinen mies.
Tässä.
Asun Yanivin -
ja Raymondin kanssa.
Olemme kolme muskettisoturia.
Pidän elämästäni toistaiseksi,
kunnes jotain parempaa tapahtuu.
Selvä.
- Pärjäättekö te? - Pärjäämme.
Syödään.
Pidän Jasonista -
kämppäkaverina.
Ystävänä ja muskettisoturina.
Mutta hän ei osaa -
tasapainotella todellisuuden ja kuvitelmien välillä.
Maalasin huoneeni siniseksi.
Kaikki vaatteeni ovat sinisiä.
Minulla on puku.
Käytän tätä -
ja näitä housuja.
Ja tätä.
Ollessani kuningatar Elsa.
Frozen-elokuva on hänen pakkomielteensä. Se ärsyttää minua.
Mutta se on hänen luonteensa.
Lapsena maailma pyöri minun ympärilläni.
Olin ennakkoluuloinen,
kunnes -
Elsa tuli ja jätti menneen taakseen.
Hän avasi sydämeni.
Haluan matkustaa Norjaan.
Tiedän hänen olevan siellä.
Tuntuu kuin olisin rakastunut häneen.
Se saa oloni onnelliseksi. Se kohta.
Teen aina noin.
Se on vallannut hänen elämänsä,
ja on hyvin vaikeaa -
yrittää puhua hänelle -
järkeä -
asian suhteen.
Mutta jos se tuo hänelle lohtua,
ja...
Minkäs teet?
Paljon onnea vaan
Paljon onnea, Jason
Paljon onnea vaan
Lisää sinisiä paitoja.
Olet käyttänyt sinisiä vaatteitasi paljon.
Ajattelin, että uusille olisi käyttöä.
Minulla on jo kaikkia näitä.
Minulla on jo sinisiä vaatteita, ja ne on järjestetty värin mukaan.
Jep.
Luovuin unelmasta -
ymmärtäessäni, että Jason olisi sellainen kuin on.
Teimme niin kovasti töitä,
ja hän teki kovasti töitä opetellessaan uusia taitoja.
Yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta.
Hän oli älykäs ja on yhä.
Näen hänen ajautuvan laiskaan elämäntyyliin,
jossa ei ole haasteita.
Sitä voi jatkua vuosia eteenpäin.
Se saa minut surulliseksi.
Mutta minun on muistettava,
että kyseessä on lapsi,
jolla on kehityshäiriö.
Hänellä on tietyt synnynnäiset rajoitteet.
Joku kysyi minulta tänään,
mitä ajattelet siitä ajasta, jolloin olit todella kuuluisa.
Kävit eri paikoissa pitämässä puheita -
ja olit oikea julkkis -
näyttäessäsi niin monille,
mihin kaikkeen pystyy ihminen, jolla on Downin oireyhtymä.
Ja mihin sinä pystyit.
Näen nyt asiat eri näkökulmasta -
enkä voi palata sellaiseksi kuin olin.
Uskotko, että ihmiset yhä kunnioittavat sinua -
ja pitävät sinua ihailtavana?
En.
Vasta, kun yritin muuttaa itseäni,
ja yritin niin kovasti kuin pystyin,
ymmärsin, että oli mahdotonta muuttaa sitä, kuka olin.
Lapsuudessani minulle sanottiin aina,
ettei mikään ole merkittävämpää kuin oma perhe.
Äitini sanoi minulle: "Olisit mahtava isä."
"Jos teet tämän valinnan, et saa perhettä,
enkä minä saa ikinä lapsenlapsia."
Ja silloin useat tietysti pitivät sitä valintana.
Sitä ei pidetty vain erilaisuutena.
Sitä pidettiin syntinä ja sairautena.
Jonakin sellaisena, jonka voisi hoitaa ja parantaa.
Ajattelin, että minun pitäisi mennä naimisiin ja hankkia lapsia.
Ihmettelin, miten pääsisin siihen pisteeseen,
että se olisi minulle fyysisesti mahdollista.
Sanoin itselleni,
että minun on muututtava.
Muistan hyvin,
kuinka ostin Playboy-lehtiä -
ja yritin tuijottaa kuvien naisia -
ja yritin saada itseni tuntemaan vetoa heitä kohtaan.
MIEHET - SEKSITERAPIA
Sitten näin mainoksen seksuaalisesta sijaisterapiasta.
Menin outoon toimistoon 47th Streetillä.
Siellä oli henkilöitä,
joita kehotettiin kutsumaan lääkäreiksi.
He juttelivat asiakkaan kanssa hetken,
ja sitten siirryttiin toiseen huoneeseen,
jossa oli naisia, joita kutsuttiin sijaisiksi.
Heidän kanssaan tehtiin aitoja seksiharjoituksia.
Kävin sijaisterapiassa kuukausia.
Se tavallaan tehosi,
koska olin ollut kauhuissani ajatellessani seksiä naisten kanssa.
Sen jälkeen en ollut enää niin kauhuissani.
Mutta se oli kyllä yhtä kidutusta.
Sillä toimistolla käyminen.
Nöyryyttävät harjoitukset.
Kaikki se. Mutta rankinta oli -
uskomus siitä,
etten kelvannut omana itsenäni -
ja että minun oli rääkättävä itseäni -
yrittäessäni olla joku muu.
Tuossa on lääkärimme.
Minun on ponnistettava.
Hei.
Selvä. Valmiina?
Valmistelemme potilasta.
Siinä hän on.
Terve.
Kaikki kohdallaan.
Kaikki tarvittavat osat.
Niin. Jack.
- Hei, pikkukaveri. - Se on ankka.
Paljon onnea, Jack
Paljon onnea vaan
Jack oli todella iloinen ja hassu pikkukaveri -
ensimmäisten parin vuoden ajan.
Hei, iso poika.
Kun niitä videoita nyt katsoo -
ja näkee kaiken sen,
tajuaa sen olevan poissa.
Se ei ikinä palaa.
Se on rankkaa.
Jack haluaa kärryajelulle.
Heippa. Heiluta, Jackie.
Muistan päivän, jolloin olimme ulkona,
ja valtava jumbojetti lensi ylitsemme.
Pyysin Jackia katsomaan lentokonetta.
Hän ei katsonut.
Heilutatko hyvästiksi?
- Ei. - Hän osaa sanoa heippa.
Hän ei käyttänyt sanoja.
Jack.
Jackie.
Ajattelin, että kuulossa saattoi olla vikaa.
Huomenta.
Hei, Jackie. Hyvää joulua.
Lopulta paikalle tuli psykologi.
Näytä, missä on tuoli.
Kosketa nenääsi.
Se oli tammikuussa.
Heinäkuuhun mennessä se oli varmaa.
Hän oli autisti.
Tee näin.
Kosketa olkapäitäsi.
Kosketa olkapäitä.
Katselin häntä,
kun häntä pyydettiin osoittamaan ankkaa,
eikä hän pystynyt siihen.
Olin ihmeissäni,
ettei hän osannut osoittaa kuvaa.
Paljon onnea vaan
Hän ei ikinä puhunut, joten oletin, että hänellä oli jokin vamma.
Ettei hän ymmärtänyt meitä.
Anna äidille suukko.
Ettei hän ymmärtänyt, mitä tapahtui.
Sinun täytyy istua aloillasi.
Älä kuvaa tätä.
- Heiluta isille. - Hei, kamu.
- Heiluta. - Osaatko heiluttaa? Et ehkä.
Otin selvää kaikesta.
Päätimme, että tekisimme kaiken voitavamme.
Ja niin teimmekin.
Juna tulee.
Olimme valmiita kokeilemaan kaikkea.
Robotti.
Kokeilimme musiikkiterapiaa,
jossa soitetaan Mozartia fysioterapian aikana.
Teimme allergiatestit.
Kävimme luontaislääkintäterapeutilla.
Kiropraktikolla.
Hänen ruokavalionsa oli gluteeniton ja maidoton,
joten tein ostokset erikoisliikkeissä.
Hän kävi ylipainehappihoidossa,
jossa istutaan painekammiossa -
avaruuslentäjän päähinettä muistuttava huppu päässä.
Kävimme homeopatiahoidon ryhmässä Teksasissa.
Hän ei suostunut syömään tabletteja,
joten meidän oli annettava sellaista kamalaa litkua,
johon sekoitimme mehua.
Se oli aikaa vievää ja järkyttävän kallista.
Tässä. Kuka tämä on?
Kävimme vuosia puheterapiassa.
Ajattelimme, että hänen pitäisi puhua.
Me puhumme, joten hänenkin pitäisi oppia.
Mutta hän oli hyvin vihainen ja turhautunut.
Mikään ei tehonnut.
Kun hän tuli vanhemmaksi, hän alkoi raapia ja nipistää.
Istu alas.
Hän löi minua jatkuvasti.
Mitä enemmän kosketat nenääsi...
Suutuin hänelle, kun hän kävi kimppuumme.
Sitä on vaikea olla ottamatta henkilökohtaisesti.
Istu alas, Jack.
Enkä osannut auttaa häntä.
Ajattelin, että herranen aika, tämä on elämäämme.
Syytin siitä kaikkea.
Syytin lääkitystä, jota käytin raskaana ollessani.
Syytin vuodelepoa.
Syytin terveyttäni.
Ehkä en ollutkaan tarpeeksi terve -
odottaessani häntä.
Syytin itseäni siitä kaikesta.
Kuin olisin aiheuttanut sen.
Aurinko antaa meille lämpöä.
L-Ä-M-P-Ö, lämpö.
Kannustusmetodi-klinikka
Kävelimme Austinissa huoneeseen,
jonne tuli lyhyt nainen, joka ei juuri puhunut meille.
Sitten hän vain alkoi puhua Jackille.
Lämpö.
Tai kylmyys.
K-Y-L-M-Y-Y-S, kylmyys.
Lämpö vai kylmyys?
Kyllä!
Lämpö.
Aurinko antaa meille lämpöä.
Sitä jatkui neljä päivää.
Hänellä oli pino papereita ja muutama kynä.
Hänellä oli kirjainsabluunoita, niitä oli kolme,
ja hän näytti Jackille,
kuinka hän voi osoittaa kynällä kirjaimia.
Hän kävi pari ensimmäistä Jackin kanssa läpi.
Sinä löydät sen kyllä.
Sitten hän kysyi kysymyksiä ja vastasi niihin itse.
Hän sanoi sanan. Hän kirjoitti sanan.
Ja sai Jackin tavaamaan sen.
N!
Se näytti hyvältä.
Vaikka se vaikuttikin vain kerran toimivalta tempulta.
Sitten hän alkoi kysyä abstraktimpia kysymyksiä.
Tuleva kiitospäivä.
Kerro siitä mitä tahansa.
J: stä O: hon.
Se oli hyvin pitkä ja väsyttävä prosessi.
U.
M-U-U-S-I.
"Perunamuusi".
Entä kurpitsapiirakka?
E.
Ai, etkö pidä siitä?
Sekö ei maistu? Selvä.
Sitten aloimme kysellä häneltä kaikenlaisia kysymyksiä.
"Pidätkö urheilusta?"
"Mikä on lempiurheilulajisi?"
Hän halusi sinisen koripallon.
Koripallo olisi oikein hyvä idea.
Silloin nainen sai huomiomme.
Hän sanoi, ettei Jack voi hallita kehoaan,
mutta meidän on jatkettava.
Meidän pitäisi vain puhua hänelle ja sivuuttaa kaikki muu.
Sellainen hän on.
Hänen kehonsa on ottanut vallan. Mutta meidän pitäisi selvitä siitä.
Loppuviikosta hän oli lopen uupunut.
Hän sai valtavan kiukunpuuskan. Valtavan.
Ja nainen sanoi: "Mikä hätänä, Jack?"
"Puhutaan siitä. Kerro, mikä on."
Kerro vain.
Käytä mitä tahansa sanaa.
Ja raivonsa läpi -
hän alkoi tavata kirjaimia sabluunoiden avulla.
Kirjaimista muodostui:
"Minä yritän -
ja olen todella fiksu."
Sen jälkeen Jack oli täysin hiljaa.
Hän näytti helpottuneelta saatuaan viimein sanottua sen -
kaikkien vuosien jälkeen.
Ja se oli...
Se oli...
Sillä hetkellä tajusin, että hän todella on siellä sisällä.
En voinut uskoa sitä.
Tuntui kuin olisin tavannut hänet ensi kertaa.
"Voi luoja,
oletko sinä todellinen?"
Kuulen sen paremmin kuin monet ihmiset.
Mutta aistin ääniä, joita useimmat eivät kuule.
Se kuulostaa hullulta, kovaääniseltä huminan ja äänten sekoitukselta.
Siinä on mukava sointu.
Mikä pettymys. Nämä muoviset eivät ole niin hyviä.
Niistä ei lähde juurikaan ääntä.
Olen Jack Allnut. Olen 13-vuotias.
En osaa puhua.
Minä kirjoitan.
Minä...
Yritän...
Puhua...
Minä yritän puhua. En osaa. Se on liian vaikeaa.
Kysyin, mitä hän söi.
Sitten toistin sen.
"Syötkö sinä..."
...hain italialaista ruokaa.
Unohdin pizzan -
ja tiesin olevani pulassa. Käännyin ympäri -
ja näin valon sammuvan takanani...
Mitä?
S.
E.
Meillä on selvästi helpompaa.
Mutten elä hänen kehossaan.
En käy läpi samaa kuin hän päivittäin.
Hän yhä nipistää ja raapii turhautuessaan.
Tuo tuossa on sinun vetesi.
Näetkös? Tuo on sinun.
Ja sinä voit saada...
Voit sitten kertoa minulle, mikä sinua ärsyttää.
Istuisitko alas?
Mutta voin kommunikoida hänen kanssaan.
Äitinä en tarvitse muuta.
Haluan vain tietää, mitä hän ajattelee.
Minä...
Haluan...
Minä haluan paljon keksejä.
Sait juuri...
- Sait sen riisipatukan. - Sinulla oli Oreo-keksi ja...
Tiedän, miltä se tuntuu.
Saat yhden päivällisellä.
Jack, miksi käytät jatkuvasti korvakuulokkeita?
Ne vaimentavat ääniä.
Saanko kysyä toisen kysymyksen?
Voiko hän kysyä toisen kysymyksen?
Sopiiko?
Sinun on kerrottava tarinasi.
Vastaisitko vielä yhteen?
Sanoithan kyllä?
Selvä.
Osaatko kuvailla, miltä tuntuu, kun et voi puhua?
S.
E.
Jatka vain.
- Pärjäät hienosti. - T.
U.
N.
T.
U.
Tuntuu.
Kuin.
Tuntuu siltä kuin...
T.
I.
K.
Jatka vain. Hienosti.
R.
- Hyvä. - I.
- Jatka. - Tiikeri.
H.
Ä.
-K. -Hyvä.
I.
S.
- Mitä? - A.
Katso tarkemmin, niin kirjain menee oikein.
S.
Ä.
Piste.
Tuntuu kuin olisi tiikeri häkissä.
KOULUBUSSI
Miten menee? Sulje portti.
Ja lukitse se.
Kerro päivästäsi.
Terve.
Selvä, kuunnelkaapa.
Puhutaan jalkapallosta.
Jakakaa pallo ja varmistakaa, että jokainen saa syöttöjä.
Pitäkää mielessä sentterinne.
Samoin pelinrakentajanne.
Pyritte alas kohti sivurajaa.
Mennään harjoittelemaan.
Tule.
Olen hänen avustajansa päivittäisissä asioissa.
Jatka vain.
Selvä.
Autan häntä kirjoittamaan.
Autan kaikessa, mitä hän tarvitsee päivän aikana.
Selvä, mene.
- Juoskaa! - Sait sen.
Nappaamme sen.
Hei!
Koulussani olevat pojat -
sanovat ilkeitä asioita.
Luuletko hänen tietävän?
Mitä?
Että häntä kuvataan.
Kyllä hän tietää.
Tietääkö hän kuvaamisesta?
Olet nähnyt hänen puhuvan. Hän kirjoittaa.
Miksei hän tietäisi?
Koska hän on autisti.
Hän tietää kaiken, minkä te muutkin.
Saitteko kymppejä viime lukukaudella?
Sain kaksi kiitettävää.
Hän sai vain kymppejä.
Pitkän aikaa -
ajattelin,
että homona olosta voisi pyrkiä ottamaan kaiken irti,
mutta homosuhteet olivat jotenkin vähäpätöisempiä -
kuin heterosuhteet.
Olin ymmärtänyt, etten voisi vaikuttaa homouteeni,
mutta murehdin sitä silti.
Osa minusta tuntui olevan särkynyt.
Ajatus siitä, että voisin hyväksyä sen -
tai iloita sirpaleisuudestani,
tuli vasta paljon myöhemmin...
RAKKAUS ON LAILLISTA
...kun maailma ympärilläni muuttui.
Kaksi, neljä, kuusi, kahdeksan...
Ei levitetä vihaa!
Muutos, joka on tapahtunut -
viimeisten 40 vuoden aikana -
on lähes käsittämättömän suuri.
Aloin kiinnostua prosessista, jonka myötä se kaikki tapahtui.
ANDREW SOLOMON - SALI 1
Miten päädyimme siitä tähän -
ja miten jostain sellaisesta, mitä pidettiin sairautena,
tulikin sen sijaan identiteetti?
Juuri se antoi tutkimukselleni potkua.
Nähtyäni, kuinka oletetusta viastani -
tuli iloinen asia,
aloin pohtia, riippuuko ajatus virheellisyydestä -
pelkästä näkökulmasta.
Jos on mahdollista, että homoseksuaalisuus sairautena -
muuttui identiteetiksi,
missä kaikessa muussa maailman näkemys voikaan muuttua?
Miten päätämme,
mitä pitää parantaa -
ja mitä vaalia?
Tunnistan sinut! Olit TV: ssä!
- Olen fanisi. - Minäkin.
Olen 23-vuotias.
Mutta tietyllä tapaa en tunne olevani aikuinen.
Veljeni ja siskoni ovat hyvin suojelevaisia,
mutta he eivät tiedä, miltä tuntuu olla minä.
He eivät ymmärrä aivan yhtä paljon kuin kuvittelevat.
Käyn joka päivä kotona lounaalla -
tarkistaakseni, miten hänellä menee,
koska tiedän, että hän tylsistyy.
Toisinaan hän masentuu.
Hän haluaisi töihin.
Hän haluaisi ajaa autoa,
mutta minulla ei ole varaa erikoisautoon.
Haluaisin käydä enemmän ulkona.
Ehkä matkustella.
Haluaisin ehkä joku päivä poikaystävän.
En ole ikinä seurustellut.
En.
Olen yhä sinkku.
Haluatko meikkiä?
Näyttäisit...
Näin on hyvä, äiti.
Älä ole ilkeä.
Mitkä housut puet?
Hyvä on.
- Ovatko ne puhtaat? - Ovat.
Haistelet housujani. Ällöä.
- Kunhan varmistin. - Ne ovat puhtaat.
Selvä. Suoristatko hiuksesi?
En suorista.
- Kiharratko? - En.
Kiharranko minä?
Älä.
Voin tehdä sen.
- Saisit kiharat. - En halua.
Tämä on työlästä.
Siksi kieltäydyin,
muttet kuunnellut.
Varttuessani -
en oikeastaan tiennyt, että kaltaisiani on olemassa.
Näin heitä televisiossa.
Mutten ole ikinä tavannut yhtäkään.
Joten olen utelias.
Mietin...
Olisikohan tuolla jossain -
joku kaltaiseni?
Niin, tiedän.
- Hei. - Hei.
YHDYSVALTAIN PIENTEN IHMISTEN VUOTUINEN KOKOONTUMINEN
Ei minua haittaisi...
Hei. Tulimme rekisteröitymään.
Selvä.
Tämä on siis ensikertasi.
Mahtavaa. Se on jännittävää.
Katsotaanpa, mihin olet ilmoittautunut.
Pieni t-paita, ryhmäkuva ja kaksi tietokilpailulippua.
Osallistutko muotinäytökseen?
En.
Kannattaisi. Se on hauskaa.
Sillä tavalla voit myös tavata muita ikäisiäsi.
Kuka on innoissaan illan näytöksestä?
Neiti Stephanie Brandon.
Jasmine.
Seuraavana Michelle Crowe.
Sitten Christian.
Seuraavana Loini ja Maddie.
Hyvä on, tytöt. Ylävitonen.
Et osunut.
Sainpas.
Teitte sen. Näytitte upeilta.
Olette mahtavia.
Tapasin ystäväni Madsin,
hän on ikäiseni, hieman nuorempi.
Hän on samassa tilanteessa.
- Luoja! - Annan sinulla tämän sormuksen.
Minulla on varvassormuksia, ne sopivat täydellisesti.
Oli ihanaa löytää joku kaltaiseni.
Se oli mahtavaa.
Löysin ensimmäisen ystäväni, joka voi ymmärtää minua.
Se tuntui upealta.
Se oli hauskaa.
Hauskanpidon aika.
Ei väsytä yhtään.
Se tulee vielä.
Kun on lyhytkasvuinen, on yhdentekevää, mitä tekee.
Kaikki tarkkailevat.
Kaikki katsovat ja arvioivat.
Oscar Wilde sanoi: "Ihmisen oikea elämä -
on usein sellainen, jota hän ei voi elää."
Kun tulee tällaiseen pienten ihmisten paikkaan,
saa elää elämää, jota syntyikin elämään.
Sitä elämää ei välttämättä saa elää -
astuessaan näiden seinien ulkopuolelle.
Monet tulevat tänne hakemaan hyväksyntää.
He tulevat tänne tullakseen kuulluiksi.
He tulevat tänne tullakseen huomatuiksi.
Uskon myös, että he tulevat tänne kadotakseen.
LÄNTINEN PORTTIKÄYTÄVÄ
YHDYSVALTAIN PIENET IHMISET
...se tekee viestistä laajemman ja antaa tilaa.
YHDYSVALTAIN PIENTEN IHMISTEN HALLITUKSEN KOKOUS
Kyse ei ole vain...
Haluamme puhua seuraavista askelista.
He haluavat varmistaa,
että hyväksymme sen, mitä he tekevät -
ja etenkin ne lääkehoidot,
joita lyhytkasvuisille tehdään.
Uudessa kliinisessä kokeessa -
Testataan lääkehoitoa Akondroplasialle,
Lyhytkasvuisuuden Yleisimmälle muodolle.
Se antoi meille viestin,
joka aiheutti vaistomaisen reaktion joissakin jäsenissämme.
Meidän on edustettava itseämme -
ja kerrottava ihmisille,
että geneettiset erot voivat olla arvokkaita.
Olemme luoneet yhteisön, joka pyrkii viestimään:
"Tiedämme, millaisina näette meidät,
mutta teidän on tiedettävä, että on toinenkin vaihtoehto."
Uskon tämän lääkkeen muuttavan asioita merkittävästi.
Elimme idyllisessä maailmassa.
Olimme juuri löytäneet ylpeytemme lyhytkasvuisina.
Olimme päässeet niin lähelle.
Yhteisönä tunsimme olevamme -
sinut itsemme kanssa.
Sitten tämä nousi esiin ja heitti kaiken päälaelleen.
Uljas uusi maailma.
Minusta tuntuu, että he esittelevät jotain medialle,
minkä jälkeen sanomme sanottavamme.
Ja sitä pidetään herttaisena.
Vastustan ajatusta siitä, että joku pyrkii löytämään -
parannuksen tämäntyyppiselle lyhytkasvuisuudelle.
Ajatus siitä, että kyse on vain...
Kuulemme samaa viestiä läpi elämämme.
Että meissä on jotain vikana, ja se täytyy korjata.
Ei minua mielestäni pidä korjata.
Katsokaa.
Hei.
Miten kokous meni?
- Hyvin. - Sepä hyvä.
Hei, mitä kuuluu?
- Sinulla on uusi paitasi. - Niin on.
Ajattelin sen käyvän minulle.
PYSY RAUHALLISENA JA VAADI KAKSINTAISTELUA
Se viittaa Tyrion Lannisteriin.
Joe ja minä tapasimme MySpacen aikoihin.
Näin hänen MySpace-sivunsa -
ja luin kaiken hänen kirjoittamansa.
Siinä oli muutakin kuin vain "Hei, olen Joe."
Hän oli kirjoittanut poliittiset näkemyksensä -
koskien kaikkia mahdollisia aiheita.
Luin sitä yhtenä iltana ja ajattelin,
että juku, onpa kiehtova mies.
Päätin mielessäni aikovani tavata hänet.
Halusin vain kovasti tavata hänet.
Tiesin välittömästi olevani kiinnostunut hänestä.
Mutta siihen meni hetki.
Kesti kaksi vuotta ennen kuin suhteestamme tuli vakava.
Missä valo on?
Seurustelimme neljä vuotta ja menimme sitten naimisiin.
Ei hattua, vai?
Ottaisit hatun pois täksi illaksi.
Selvä.
- Kaikki hyvin? - Joo.
...ehkä sadekuuro tai ukkosmyrsky ja 30 asteen lämpötila.
Torstaista tulee erityisen kuuma. Parhaimmillaan 33 astetta.
Puolipilvistä sekä hajanaisia sadekuuroja ja ukkosta...
Olin tapaillut pituudeltaan keskivertoisia ihmisiä -
ja yritin pysyä ennakkoluulottomana.
Mutta he eivät tuntuneet ymmärtävän minua,
enkä usko kenenkään ymmärtävän minua hänen tavallaan.
Rakastan hänen lyhytkasvuisuuttaan.
Meillä on tapana sanoa niin.
Kahvi parantaa elämänlaatuani.
Jokaiseen lyhytkasvuisuuden muotoon -
kuuluu tiettyjä tyypillisiä piirteitä.
Akondroplasialle on tyypillistä leveämmät lanteet.
Joe saattaa tulla luokseni ihmisten ilmoilla -
ja kuiskata pitävänsä siitä.
Viitaten takapuoleeni.
Pidän isoista pepuista Siinä totuus
Tietyn kulttuurisen käsityksen mukaan,
kun ihmiset näkevät jonkun kaltaiseni,
he olettavat kokemukseni olevan pääosin negatiivinen.
Kun ihmisten odotukset ovat matalalla,
he yllättyvät,
kun osoitan jotenkin, etten kärsi.
Tässä lyhytkasvuinen on luonnollisessa elinympäristössään.
Hän syö päivällistään.
Hei, mummi. Miten menee?
- Hyvin, entä sinulla? - Hyvin.
- Näytät hyvältä. - Niin sinäkin.
Kiitos.
Olet selvästi pahoissa aikeissa.
Olet harjoitellut.
- Etkö olekin? - En ole.
Pidätkö luentoja?
Puhun Houstonissa vammaisuudesta,
ympäristönsuojelusta ja sukupuolesta.
Se taitaakin olla uusin puheenaihe?
Ei sukupuoli ole uusi. Siitä on puhuttu jonkin aikaa.
Ei hän sitä tarkoita, Joseph.
Enpä tiedä.
Eikö se ole...
Tarkoitatko transsukupuolisuutta?
- Joo. - No se on...
Eikö se ole sama asia?
Sukupuoli on yleisempi aihe.
Transsukupuolisuus on sen variaatio.
Olemme hyvin ylpeitä hänestä.
Hänellä on hyvä työ, mukava vaimo,
tohtorin tutkinto.
Äläkä edes kysy, mitä hän opettaa. Se menee aivan yli hilseen.
Mutta mitä hän opettaa?
Jonkinlaista filosofiaa.
Suurin osa ihmisistä tuntuu pitävän itsestäänselvyytenä,
että vammaisuus olisi huono asia.
Tätä käsitystä kannattavat avoimesti useat filosofit,
bioeetikot ja tunnetut älyköt,
jotka suosivat vammaisuuden vähentämistä tai poistamista -
koko ihmiskokemuksesta.
Nämä eroavaisuudet, olivat ne sitten näkyviä tai eivät,
vaikuttavat usein hienovaraisesti tai vähemmän hienovaraisesti...
Vastaanotto
...vuorovaikutuksen luonteeseen -
muiden ihmisten kanssa.
Eli...
Ymmärsin, että teitä kiinnostaa raskaaksi tuleminen.
- Niin. - Selvä.
Kertoisitko ensin,
- kuinka vanha olet? - 34.
34. Poltatko sinä?
En.
- Juotko alkoholia? - En.
Kuinka monta kertaa olet ollut raskaana?
Kerran.
Selvä. Kerro siitä raskaudesta.
Se oli lähes tasan vuosi sitten.
Sain keskenmenon kahdeksannella viikolla.
Tehtiinkö sinulle ultraäänitutkimusta?
Keskenmeno diagnosoitiin ultraäänellä.
Niin.
Selvä.
Ultraäänitutkimus täytyy tehdä viikkojen 11 ja 14 välillä.
Silloin kaikille raskaana oleville -
tehdään riskiarviointi geneettisistä poikkeamista.
Syntyykö lapsi vammaisena,
se on tietysti...
Olemme miettineet sitä melkoisesti.
Voimme järjestää yksityiskohtaisemman neuvonnan -
geneettisestä näkökulmasta.
Se on ehdottomasti jotain, mistä lääkärit puhuvat paljon.
Koeputkihedelmöitys ja alkiodiagnostiikka -
ovat tietysti vaihtoehtoja. Alkio kannattaa testata.
He näkevät tavoitteena normaaliuden -
ja olettavat,
että kaikki vanhemmat haluavat lapsestaan normaalin.
Haluan kovasti lapsen.
Se on varmaankin kaikkein tavallisin tuntemani -
evolutionistinen tunne. Minä vain haluan lapsen.
Jokainen vanhempi varmasti odottaa tietynlaista ihannelasta.
Jotkut toivovat kovasti tyttöä.
Mutta jos he saavat pojan, se ei kaada heidän maailmaansa.
Minä toivon kovasti pientä ihmistä,
mutta jos lapsemme on tavallisen kokoinen,
ymmärrän häntä varmasti,
sillä tiedän, millaista on olla erilainen kuin muu perhe.
- Puissa ei ole vielä lehtiä. - Ei niin.
Ne ilmestyvät parin viikon päästä.
Tämä on aarniometsä.
En usko sen olevan ihan sitä.
Tässä näkyy ihmisen kosketus.
Ollessani 27-vuotias äitini kuoli munasarjasyöpään.
Menetyksen tunteeni,
kun äitini ei saanut elää tarpeeksi kauan -
hyväksyäkseen minut täysin,
oli valtaisa.
Isäni näki, kuinka kävin läpi vuosien yksinäisyyden -
ja vakavan masennuksen.
Kokemiaan tragedioita ei pidä elää uudelleen.
Nuoruudessasi kokemasi vaikeudet ovat mennyttä,
ja olet hyvin menestynyt. Tunnen olevani siunattu.
Emme saa kaikkea. Meillä ei ole äitiäsi,
mutta meillä on oikein hyvä elämä.
Sekoitin ennen rakkauden ja hyväksynnän toisiinsa.
Koko tämän prosessin ajan tunsin, etteivät vanhempani rakastaneet minua.
Mutta edetessäni,
tavattuani kaikki nämä ihmiset ja kuultuani heidän tarinansa,
ymmärsin, että kaikkien lapsilla on heikkouksia ja vaikeuksia,
mutta kukaan ei sano -
haluavansa vaihtaa lapsensa parempaan malliin.
Lapsiaan rakastaa.
Se ei ole päätös.
Lapset vain tulevat kuvaan -
ja muuttavat ihmisen.
Jokainen äiti tässä maailmassa ymmärtää,
ettei äiti voi vain lakata rakastamasta lastaan.
Emme vain osanneet odottaa tätä.
Hei. Vuokraamme pakettiauton.
- Derrick Grace. - Niin.
Muutatteko uuteen taloon tai asuntoon vai...
Muutimme täältä Teksasiin.
Meiltä jäi vielä muutama tavara varastoon,
joten käymme tyhjentämässä sen.
Voi luoja.
Mitä?
Pahus!
Hirveästi valokuvia.
Tuossa on Trevor. Lyömätön alle 12-vuotiaiden joukkue.
Hänellä oli vielä hammasraudat.
Näissä kaikissa on Trevor. Trevor ajamassa jeeppiään.
Tässä on muistikirja.
Ota ne sivut ja säästä.
Kuule.
- Oliko tässä kaikki? - Mitä?
Tässä ei ole paljoa.
Poliisit veivät kai suuren osan.
Olin töissä ja sain puhelun seriffiltä,
joka sanoi, että oli tapahtunut rikos.
Trevor oli tehnyt sen.
Ajattelin, että se oli joku teinijuttu.
Hän oli ajanut kolarin.
Tai vandalisoinut jotain.
Poliisiauto ajoi pihaan -
ja apulaisseriffi kysyi, olenko herra Reese. Myönsin sen.
"Selvä, tule, mennään", hän sanoi.
Hän ei sanonut muuta.
Minun piti vain mennä mukaan.
Menimme sisälle, ja minulle kerrottiin...
VANKILA
...että lapsi oli murhattu.
Tekijä oli Trevor.
SEIS - ASEET KIELLETTY
Sanoin tietysti, että he ovat väärässä -
ja että haluan nähdä poikani.
Mutta tietysti tiesin heti, kun näin hänet,
että pahin oli tapahtunut, eivätkä asiat olisi kunnossa.
LUONTOPOLKU
METSÄSTYS JA ASEET KIELLETTY
Trevor heräsi sinä aamuna.
Hän meni kotimme lähellä olevalle polulle -
ja odotti, kunnes 8-vuotias Jackson tuli paikalle.
Sitten hän viilsi tämän kurkun auki.
Trevor oli 16-vuotias.
Kun näin hänet ensi kertaa kuultuani tapahtuneesta,
hän oli kahleissa ja vankilan raitapaidassa.
Emmekä saaneet koskettaa häntä.
Hän sanoi: "En tiedä, miksi tein sen."
Kaikki yrittävät ymmärtää, mikä meni pieleen -
ja miksi lapsi tekisi jotain sellaista.
Kasvatamme lapsemme täällä paremmin.
En usko, että asian ytimenä on vastuunottaminen.
On selvitettävä hänen kykynsä,
ymmärryksensä ja henkinen tasonsa.
Paikalle tuli kolme psykiatria, psykologia, joista maksoimme,
ja kaksi valtion psykiatria.
He tekivät kaikkensa.
He tekivät testejä ja tutkivat skitsofrenian varalta.
He tekivät sosiopaattitestin, psykopaattitestin,
sarjamurhaajatestin, tutkivat kaiken sellaisen.
Ajattelin koko ajan, että yksi testeistä osuisi oikeaan.
Mutta niin ei käynyt.
Saimme vain vastaukseksi,
että pojassamme on jotain vikaa.
St. Francisvillessä murhatun pojan vanhemmat saavat oikeutta.
Trevor Reese viettää loppuelämänsä telkien takana.
Trevor myönsi syyllisyytensä -
murhaan.
Tänään on erityinen päivä. On Trevorin syntymäpäivä.
Kolmeen laskettuani -
laulamme yhdessä raikuvan onnittelulaulun Trevorille.
Yksi, kaksi, kolme.
Paljon onnea vaan
Paljon onnea, Trevor...
Mikä oli parasta tänään?
- Space Mountain -vuoristorata. - Selvä.
Paljon onnea vaan
Annetaan Trevorille kunnon aplodit.
Hienoa.
Palasin siihen hetkeen, kun hän oli vielä kehdossa.
Mietin, annoimmeko hänen itkeä liian kauan -
yrittäessämme opettaa häntä nukkumaan.
Olisiko pitänyt imettää pidempään?
Kysyin jokaista mahdollista kysymystä maailmassa.
Kysyin itseltäni kaikkea.
Palaan aina samaan todellisuuteen.
Se tapahtui.
Emmekä voi korjata sitä.
Ensimmäisinä kuukausina -
olisin voinut juosta kadulle toivoen jääväni auton alle.
Ajattelin, että jos kuolisin,
se auttaisi hyvittämään toisen kuoleman.
Mutta...
Tätä ei voi sovittaa mitenkään.
Ei ole mitään taikakeinoa. Siinä ei ole järkeä.
On vain kannettava syyllisyyttä mukanaan ikuisesti.
Vau, hieno taklaus!
Veisit roskat ulos.
Ei roska-auto tule tänään.
Mutta on lauantai.
Se tulee lauantaisin.
Se ei tule perjantaisin eikä lauantaisin.
Vien roskat.
Muutimme Teksasiin.
- Millaisessa maailmassa elämme? - En tiedä...
Rebecca ja Tyler, mitä te oikein teette?
Joskus minulta kysytään, onko minulla lapsia,
ja sanon, että 18-vuotias poikani opiskelee yliopistossa -
ja tyttöni on lukiossa.
Enkä mainitse Trevoria.
En halua selittää asiaa,
mutten myöskään olla epärehellinen.
- Tervetuloa. - Hei.
Nousisin ylös, mutta olen jumissa.
Kun siitä yrittää kertoa jollekin, se sujuu aina huonosti.
"Poikasi murhasi 8-vuotiaan."
Siinä ei ole mitään puolustettavaa,
joten jos sellaista on tapahtunut,
koko perheessä täytyy olla jotakin vikana,
kasvatuksessa tai jossain.
Varmaankin.
Tyler ja Rebecca ovat sanoneet, etteivät halua lapsia.
Sillä he eivät halua... Heitä pelottaa.
Näin, kuinka se repi äidin ja isän hajalle,
enkä halua kokea mitään sellaista itse.
En usko, että kestäisin sitä.
Trevorin teko tuli täysin yllättäen.
Mielestäni vanhempani tekivät kaiken oikein,
ja niin vain tapahtui.
Pelkäisin, että samoin voisi tapahtua minulle.
Vaikka olisin antanut kaikkeni,
rakastanut lapsiani täysillä,
ja silti jokin menisi pieleen.
LOUISIANAN VANKILA
Tämä on puhelu rikolliselta -
Louisianan rangaistuslaitoksesta.
Mitä, kulta?
Olisiko se vapaaehtoisjuttu vai osa-aikainen työ?
Se olisi kai uusi ura.
Jossain vaiheessa alan olla liian vanha opettamaan,
joten ehkä voisin toimia neuvonantajana tai...
Oletko varma? Osa heistä on aika vanhoja naisia.
Koska se alkaa? Kauanko se kestää?
Se alkaa tänä kesänä.
Teillä on minuutti jäljellä.
Selvä, äiti. Soitan huomenna. Sopiiko?
Jätän isän rauhaan.
Hyvä on.
Puhuin hänen kanssaan eilen ja toissa päivänä.
Selvä. Rakastan sinua.
Hän sanoo, että siskosi peli on 1-1 puoliajalla.
Jee. Rakastan sinua.
Minäkin sinua. Heippa.
Soittaja on katkaissut puhelun.
Ostitteko sämpylöitä?
Sämpylöitä.
Siinä on kana.
Saanko antaa sille kanan tähteitä?
Et!
Sinulla on herkkä maha.
Kuluneiden kuuden vuoden aikana -
meistä on tullut paljon läheisempiä.
Selvä. Täällä ollaan.
Mutta emme uskalla odottaa liikoja.
Sillä...
Olemme menettäneet niin paljon.
Yhdessä vaiheessa kaikki tuntui valheelta.
Katsoessani perheemme lomakuvia -
tuntui, että siinä minä olin kuvitellen, että olimme onnellisia,
mutta sinä olitkin onneton.
Tuntui, että jokainen kerta, kun nauroimme yhdessä,
oli valetta.
Olin hyvin vihainen.
Otin tämän kuvan lauantaina, kun kävin katsomassa häntä.
Eikö olekin suloinen?
Se on suloinen.
Koska Trevor sai silmälasit?
Pari kuukautta sitten.
Mutta...
Vanhempi rakastaa lapsiaan.
Heidän rakastamisensa ei ole valinta.
Heitä rakastaa.
Joulun kahdentenatoista päivänä Rakkaani antoi minulle
12 rummuttavaa rumpalia
11 huilua soittavaa huilistia
10 loikkivaa herraa
9 tanssivaa neitoa
8 lypsävää piikaa
7 uivaa joutsenta
6 munivaa hanhea
5 kultasormusta
- Hei. - Hei.
Näytät kauniilta.
Kiitos.
Hän puhuu yhä paljon isänsä menettämisestä.
Charlesin kuoltua Jason romahti.
Hän ei käynyt suihkussa,
ajanut partaa eikä syönyt kunnolla.
Hän vaelteli ympäri kaupunkia keskellä yötä.
Se oli painajaismaista.
Ja...
Minun täytyi järjestellä useita asioita -
oman kuolemani varalta.
Olen tehnyt taloudellisia valmisteluja, järjestin huoltajan.
Mutta...
En halua ajatella sitä.
Kun menimme sairaalaan -
ja näimme hänet ennen hänen kuolemaansa,
se teki kipeää sydämessäni.
Parasta, mitä voi tehdä, on yrittää muistaa -
parhaansa mukaan -
kaikki hyvät ja hauskat hetket.
Ja kaiken tärkeän, minkä hän opetti sinulle.
Entä, kun Elsa on kuvioissa?
Tarkoitan vain,
kun olen ihastunut häneen,
vaikka tiedänkin, että hän on kuvitteellinen hahmo.
Ei se haittaa.
Haluat tuntea syvää kiintymystä -
ja haluat jonkun hyvin läheisen, joka ei jätä sinua.
Haluan matkustaa Norjaan ja katsoa, mitä tapahtuu.
Norjaan matkustaminen ei tee hänestä yhtään aidompaa.
Samoin kuin joulupukin kohdalla.
Lapsille kerrotaan,
että joulupukki tulee ja tuo lahjoja jouluaattona,
ja lapset uskovat sen.
Uskon siihen yhä.
Sydämessäni tiedän, että hän tulee.
Se on joulun henkeä.
- Uskon häneen aina. - Selvä.
Toisinaan toivon, ettei minulla olisi Downin syndroomaa.
Olisin käynyt yliopiston, olisin ajanut autolla...
Olisin mennyt naimisiin.
Mutta se on vähän kuin elokuvassa Ihmeellinen on elämä.
Mitä olisi tapahtunut, jos en olisi syntynyt?
En olisi tavannut kämppäkavereitani.
Jos tervehtisin heitä, he olisivat vain vieraita.
Emme olisi ystäviä.
Se olisi poispyyhittyä.
Se kaikki häviäisi, jos toivoisin, ettei minulla ole Downin oireyhtymää.
Niinpä minun kai täytyy...
Minun kai täytyy tyytyä siihen, mitä minulla on.
Ei ole Splenda-makeutetta,
mutta meillä on Sweet'n Low'ta.
Se sopii.
Varovasti.
Sivuvaikutuksen takia sitä ei saa käyttää liikaa.
Mikä sen sivuvaikutus on?
Syöpä.
Herkullista.
19 vuotta samassa työpaikassa.
Alan tulla vanhaksi.
Jos olet vanhenemassa, niin olen minäkin.
Me kaikki.
Me kolme -
olemme asuneet kolmetoista vuotta tässä talossa.
Iso luku.
Kolmetoista vuotta tässä talossa.
Olemme aina keksineet keinon tulla juttuun.
Juuri niin, ihan aina.
Eikö vain, Jason?
Kyse ei ole vain siitä, että tulemme juttuun.
Vaan...
Se on kuin... Mikä se sana on?
Yritän sanoa,
että meistä tuli...
Meistä tuli jotakin.
Mitä?
Ystäviä.
Jotain syvempää.
Kuinka paljon syvempää? Perhettäkö?
Perhettä. Kiitos, Ray.
Meistä tuli perhettä asuttuamme täällä yhdessä.
Voisimme olla virallisesti -
ystävysperhe.
Kaikki tähän...
Yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta.
Niin.
Anteeksi, alan tunteilla. Ei se mitään. Mitään ei tapahtunut.
Hei, Jack. Mitä kuuluu? Oletko valmis? Tule istumaan.
Muistatko, kun kävit viimeksi,
ja puhuimme, että saat läpinäkyvät raudat.
Selvä.
Hienoa työtä.
S.
U.
O.
R.
A.
Pysyvätkö hampaani aina suorina?
Saat retentiokojeen, jota käytät,
jotta hampaat pysyvät suorina.
Kunhan käytät retentiokojetta -
hampaasi pysyvät aina suorina.
Onko sinulla muita kysymyksiä, vai saitko vastauksesi?
T.
Y.
T. Tytöt, täältä -
minä...
ITSELUOTTAMUSTA UPEASTA HYMYSTÄ
T-U -
L-E-N.
Tytöt, täältä minä tulen.
Niinpä. Tytöt, odottakaa vain.
...tuomitsee eläviä ja kuolleita.
Odotan kuolleiden ylösnousemusta -
ja tulevan maailman elämää. Aamen.
Käännymme sinun puoleesi ja odotamme vastausta rukoukseemme.
Hän ei ole sellainen kuin odotimme -
eikä yhtään meidän kaltaisemme.
Näyttää hyvältä.
Sulkisitko suusi?
Juuri noin. Hyvä.
Kädet ylös. Hieromme päätä.
Oletko valmis? Molemmat kädet.
Noin on hyvä.
Sanon hänelle: "Et ole normaali, mutta se ei haittaa."
"Normaalius on keskinkertaista, ja olet jotain paljon enemmän."
"Sinä olet..."
Hän on epätavallinen todella hyvällä tavalla.
S.
E.
Se.
P-E. Pre.
Selvä.
Grant on paras ystäväni.
Hän elää autistisen elämää aivan kuten minäkin.
Jack ja hänen ystävänsä kutsuvat Joukkoaan aidoiksi pojiksi.
Hänen autistisessa mielessään on kadonnut poika.
Aidolla pojalla on tulevaisuus kuten kaikilla muillakin.
Päivä oli mahtava, koska olin oman sakkini kanssa.
Maltatko mielesi?
Älä ole kiusallinen.
Mitä?
Älä ole kiusallinen.
En olekaan. Olen sulava.
- Leah, kuinka pitkä olet? - 104 ja puoli senttiä.
Se puolikas on hyvin tärkeä. Älä unohda merkitä sitä.
Sitten menemme käytävää pitkin -
ultraäänihuoneeseen.
Olet saanut aiemmin keskenmenon.
Kuinka pitkällä raskaus oli...
- Kahdeksannella viikolla. - Selvä.
Kurkistan vain tänne.
- Ovatko nuo sydänääniä? - Ovat.
Aivan ihanaa.
Katso, kuinka käyrä liikkuu.
Yleensä tila-auto hankitaan vasta, kun on saanut lapsia.
En minä siksi halunnut tila-autoa.
Halusimme antaa joululahjanne etukäteen.
Äiti ja isä, avaisitteko sen?
Mikä tämä on?
Onko se sitä, mitä luulen?
Onko se ult...
Tiesin sen! Voi luoja!
Vau!
Olen niin iloinen!
Luojan kiitos.
Hei, äiti.
Rauhoitutaan.
Siitä ei näe juuri mitään...
Ehkä voitte... Siellä ei vielä ole paljoakaan.
Näen sen kyllä. Tuossa on pää.
Tuossa käsivarsi ja jalka.
Taidan nähdä jopa nenän.
Jessus, äiti.
Luuletko niin?
Teillä on paljon mietittävää.
Niinpä.
Siitä tulee seikkailu.
Minä John, otan sinut, Andrew...
Elinikäiseksi kumppanikseni.
Olen nyt sinun.
Tästä päivästä lähtien.
Kaikilla meistä, ihan jokaisella,
on esteitä ylitettävänä.
Ja meidän on tehtävä se. Meidän on ylitettävä esteet -
toteuttaaksemme unelmamme.
Kerron tämän, koska kukaan ei tiedä sitä minua paremmin.
Andrew on ylittänyt esteitä.
Hyvin vaikeita sellaisia.
En voi toivoa enempää teille, Andrew ja John,
kuin yhtä upeaa liittoa kuin minulla ja Andrew'n äidillä oli,
vain pidempää.
Kiitos.
Olin kasvanut -
sen ajatuksen kanssa, että on jokin oikea tapa olla.
Vastustamme täten sovinnaista siveellisyyttä!
Kirjan kirjoittaminen vapautti minut.
Se irrotti minut viimein -
siitä kapeakatseisuudesta,
joka oli kehystänyt lapsuuttani.
Se antoi minulle rohkeutta perustaa perheen -
eri tavalla kuin olin nuorempana kuvitellut.
Sinulla on miekka, ja sinulla ongenvapa.
Sopii hyvin.
Minun ongessani on syötti.
Mitä syöttinä on?
Hieman merilevää.
Onkohan vedessä kaloja?
En tiedä.
En minäkään.
George, mennään pukemaan yöpuku.
Yöpuku päälle.
George.
Pue yöpuku.
Löydän huuman arjen iloista,
sillä en odottanut niiden ilojen olevan minulle arkea.
- Viides kirja, vai mitä? - Niin.
Ensimmäinen luku on "Kuinka Sastran matka alkoi".
Viidestoista luku on "Rabadas Naurunalainen".
Aletaanko lukea?
- Haluatko, että luen? - Haluan.
Kuka Sastra on?
- Se selviää pian. - Se taitaa selvitä.
"Tämä on kertomus seikkailusta,
joka sattui Narniassa ja Kalormenissa -
ja niiden välisillä mailla."
Johnilla ja minulla on suuri ja upea perhe.
Paras jättää se.
Johnilla on kaksi biologista lasta -
Minneapolisissa asuvien lesboystäviemme kanssa.
Minä ja paras ystäväni yliopistosta päätimme haluavamme lapsen,
joten meillä on tytär.
Näyttääpä upealta.
Johnilla ja minulla on poika, George,
joka asuu kanssamme täyspäiväisesti.
Kun saimme Georgen, sijaissynnyttäjämme oli Laura,
Johnin kahden biologisen lapsen äiti.
Neljällä lapsellamme on siis kuusi vanhempaa -
kolmessa osavaltiossa.
- Niin. 33. - 22.
Tolstoi sanoi:
"Kaikki onnelliset perheet ovat samanlaisia."
"Jokainen onneton perhe, on onneton omalla tavallaan."
Ennen ajattelin, että se saattaa olla totta.
Mutta oikeastaan -
ihmiset ovat usein onnettomia melko samalla tavalla.
Ihmeellistä on se, kuinka useilla eri tavoilla -
ihmiset löytävät onnen.
Oletko valmis, Freddy?
Louisianan rangaistuslaitos.
VANKILAPALVELUT
Hei, kamu.
Jamie, lopeta. Älä käännä selkääsi isällesi.
Täällä todellisuudessa -
jokainen on erilainen.
On erilaisia mielipiteitä, makuja, persoonallisuuksia ja uskomuksia.
Yllätys!
Mennään kaikki yhdessä.
Kippis.
Sinulle.
- Hei. -Hei, kultaseni.
Kaikki ovat täällä.
Rebecca, Tyler, isäsi ja minä.
Hei, kaikki.
Jokaisessa ultraäänitutkimuksessa otetaan vauvan mitat.
Lääkärit sanoivat,
että lapsi on todennäköisesti normaalin kokoinen.
Oli se sitten lyhytkasvuinen tai normaalin kokoinen,
rakastamme tulevaa lastamme.
Tykkään puhua prosenteista.
Sanoisin, että on ainakin 40 %:n mahdollisuus, että se on pieni.
- Mistä sait tuon luvun? - Keksin sen.
SYNNYTYSOSASTO
Tässä.
Hän syntyi tasan kello 8.30.
Aivan kuten aavistinkin.
Paras tottua sylissä oloon, koska hän pitelee sinua paljon.
Vietämme paljon aikaa yhdessä.
Hei, pikkuinen.
Isoäitinä olo on ihanaa.
Niin on.
Hei, Hazel.
Siinä on tyttäreni.
Niin.
Olen yhä sokissa.