Jeg vet ikke hvor jeg er. Jeg har kjørt meg vill. Hva?
- Hvordan kjører en seg vill på en øy? - Man kan kjøre seg vill på Kypros.
- Hvordan? - Jeg gjør det mulig!
Beklager. Jeg er sliten.
Jeg forstår ikke hvorfor du er så sint. Fortell hva jeg har gjort.
- Vet du ikke det? - Nei, jeg har ikke gjort noe.
Hva mener du? Er du oppbrakt for at jeg ikke gjorde noe?
Hallo? Hallo?
- Hallo? - Hei.
- Hva er klokken, George? - Jeg vet ikke.
- Hvor pokker er du? - Jeg vet ikke.
Hva? Klokken er seks. Seks, George! På en lørdag.
- Blør du? Sitter du i arresten? - Nei.
Ring senere, da.
- Du er en drittsekk. - Populær mening i dag.
- Vil du vite hvorfor? - Du...
Jeg dummet meg ut med Christina. Vi var på en forlovelsesfest i går.
Vi begynte å prate og plutselig kranglet vi.
Hva snakket dere om? George?
- Ja? - Du er en drittsekk.
- Hvorfor det? - Fri, for pokker.
- Jeg er ikke klar. - Var hun smart nok til å gå fra deg?
Dra hjem og sov. Vi møtes senere.
Vi får se.
Hva i...?
Unnskyld. Kan jeg hjelpe deg?
- Takk, jeg klarer meg. - Kan jeg hjelpe deg?
Trenger du skyss? Til en kirke, kanskje?
Beklager! Jeg mente ikke noe vondt. Men du er jo i ingenmannsland.
Ingen fare, bilen min streiket.
- Og... - Hvor er du på vei?
- Jeg vet ikke. - Topp.
Jeg skal samme retning. Vil du bli med?
- Jeg burde nok ikke. Men takk. - Ok.
Lykke til.
Eller forresten! Vent!
Takk.
Ta på sikkerhetsbeltet.
Jeg vil ikke prate om det.
Jeg var bare nysgjerrig.
Jeg heter George.
Kommer du fra Kypros?
Ja, egentlig. Jeg er oppvokst i USA. Min gresk er ikke så bra.
Du er vel ikke seriemorder eller noe?
Hallo? Mor?
Rolig, mor. Det går bra. Nei, nei. Jeg kjører bare.
Nei, jeg har ikke vært i noen ulykke. Ville jeg snakket da?
- Jeg skriker ikke til deg. - Når kommer du hjem?
Jeg vet ikke, mor. Senere. Senere bare!
- Jeg vet ikke. Jeg skriker ikke. - Jeg holdt på å ringe sykehusene.
Vær så snill, mor. Legg på røret nå. Ok, ha det.
Jeg elsker deg også.
- Besvarer det spørsmålet? - Ja.
Men Norman Bates var også glad i sin mor.
- God morgen. - Hei.
Føles det bedre?
- Hvor er vi? - Jeg vet ikke helt.
Jeg tror vi er på vei østover.
- Vet du hvor du vil ennå? - Nei. Skal du et sted?
Ja, faktisk. Kapp Greco ved solnedgang.
Det er vel en klippe ved havet? Vakkert sted.
- Veldig populært for bryllup. - Jeg har hørt det.
Er du gift?
Nei. Er du?
- Gikk det bra? - Ja.
- Er du mekaniker? - Mekaniker? Nei.
Jeg er ingeniør. Dette er hobbyen min.
Plukker du ofte opp tilfeldige i veikanten?
- Mener du at du er tilfeldig? - Svarer du alltid med spørsmål?
- Gjør du? - Det var som bare!
- Hva er din historie? - Det fins ingen.
Gi deg. Se på oss.
Alt vi trenger er en stor, hvit kake, så kan vi være figurene på toppen.
Fortell din historie, alle har en.
Nei vel. Da får jeg vel gjette.
Du er på rømmen. Men ikke til noe, for du vet ikke hvor du er på vei.
Altså rømmer du fra noe.
Hva kan en mann rømme fra?
Politiet? Du ser ikke ut som en rømling.
Økonomiproblemer? Du ser ut til å klare deg.
Altså fins det bare ett alternativ igjen.
Det fins ikke interessant. Det er bare en klisje.
Beklager å måtte skuffe deg. Din historie er sikkert fasinerende.
Nei. Jeg er også en klisje. Men jeg prøver å endre på det nå.
Det klarte du bra.
Hva er hun? Din kone?
Din kjæreste?
Forlovede? Hun er din forlovede og du brøt forlovelsen, ikke sant?
Nei. Hun er ikke min forlovede. Men jeg tror hun vil være det.
Hun er lei din frykt for å binde deg, dere kranglet og du stakk.
Ikke sant?
Det er virkelig ikke interessant. Du er virkelig en stor klisje.
- En klisje med stort C. - K.
- Klisje staves med... blås i det. - I ditt tilfelle staves det med C.
Cliché.
Jeg er ingen klisje. Alt er bra som det er.
- Hvorfor trenger hun en papirbit? - Det er ikke bare en papirbit.
Jeg syns alt er bra som det er.
Og for å være ærlig, så er jeg der fordi jeg vil det.
Ikke fordi jeg må.
Det sier alle som er redde for å binde seg.
Jeg beklager. Det angår ikke meg.
- Jaså. Kapp Greco? - Om det er greit.
Hvorfor ikke? Jeg har ikke noe annet fore. Et bryllup i solnedgangen.
Jeg sa ikke bryllup, jeg sa Kapp Greco.
- Elsker du henne? - Unnskyld?
- Det er et enkelt spørsmål. - Er du psykolog, eller?
- Nei, lærer. I film og drama. - Så overraskende.
Om du elsker henne, burde du ringe.
- Hun sover. - Særlig.
Hun har vært våken i hele natt og skrevet en e-post om sine følelser.
Når alt er fortapt og du velter deg i anger, -
- kommer du til å se tilbake på dette øyeblikket og si:
- "Jeg burde ha ringt henne." - Ikke ta det ille opp.
Du burde ikke gi folk kjærlighetsråd. Selv om du ser ut som...
- Som hva? - Som bryllupsfeen.
Jeg er bryllupsfeen. Jeg åpenbarer meg for menn og hjelper dem...
- Pokker! Stopp bilen. - Hva skjedde?
Stopp bilen.
Sikkerhetsbeltet...
- Hallo? - Du er våken.
- Jeg bare skrev noe. Hvor er du? - Ute og kjører. Klarner hodet.
- Jeg vil ikke krangle. - Ikke jeg heller.
- Jeg er glad du ringte. - Jeg har den.
- Jeg også. - Se, jeg har den.
- Hvem er det? George, hvem er det? - Ingen.
Går det bra med deg?
Var det din forlovede?
Hun er ikke min forlovede.
Jeg tror neppe hun er kjæresten min mer. Takket være deg.
Hvordan kunne jeg vite at du ringte henne?
Vel...
Oi sann.
- Skal jeg ringe henne og forklare? - Nei.
- Trenger du å ringe noen? - Nei.
Jeg tok ikke engang med mobilen.
Bare kjolen. Du syns nok jeg er gal.
Bryllupet mitt er i dag.
Jeg har planlagt det i ett år. Vi skal ha rundt 500 gjester.
Jeg bestilte masse hvite roser og hundrevis av lys.
Det ble dyrt for mine foreldre. Men det hadde blitt så vakkert.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Jeg vet virkelig ikke.
- Hva er det? - Pokker ta.
Den flinke ingeniøren kan sikkert fikse hva det måtte være.
Ja... Vi er tom for bensin.
Vent her, jeg går og henter. Det ligger en bensinstasjon 2 km unna.
Jeg blir med.
Min venn Chris presenterte oss for hverandre da vi studerte i London.
- Derav den britiske aksenten. - Ja. Hun var perfekt for meg, sa han.
Den kvinnelige versjonen av ham. Til og med navnet, Chris/Christina.
Kjenn! Jeg elsker når vinden skifter retning.
- Hun svarer ikke. - Hun har kanskje slått av lyden.
Nei, hun har alltid telefonen på. Og hun svarer alltid med en farge.
"Hei" ble "gul". Og hun svarer alltid meg med "blå" eller "lilla".
- Høres ut som noe jeg ville gjort. - Dere er slettes ikke like.
- Det er hennes eneste særegenhet. - Så fæl er jeg ikke.
Ok... Au. Au!
- Vent litt. - Hva er det?
Hadde du tenkt å gå 2 km på stiletthæler?
- Jeg trodde ikke det var så langt. - Gå tilbake til bilen, vi ses der.
Det kan jeg ikke! Vi er nærmere bensinstasjonen nå.
Kan du gå helt til bensinstasjonen?
- Nei. - Ta av deg skoene, da.
Jeg går ikke barføtt helt dit.
Hva skal vi gjøre, da?
Jeg går og kjøper bensin, går tilbake til bilen...
- Så kommer jeg og henter deg. - Ok.
- Vil du ha selskap på veien? - Nei, takk.
- Låner du meg penger til drikke? - Ja visst.
Takk.
Du etterlater meg vel ikke? Du kommer tilbake?
- Vil du ha en slags garanti? - Nei, jeg stoler på deg.
Har jeg gjort deg noe siden jeg ikke får sove?
- Jeg har en fæl dag. - Hvor er du?
Jeg er på veien og har plukket opp en brud.
- Er det ny slang for hore? - Nei. Hun er faktisk en brud.
Alt bryllupssnakket har gjort deg sprø.
- Kjeften, Chris. Hun er ekte. - Kjenner Christina til dette?
Hun hørte henne over telefonen, jeg tror hun slo opp med meg.
Hvor er du? Jeg kommer og henter deg.
Nei, jeg klarer meg. Jeg kommer tilbake senere.
Ok.
Hei, det er Christina. Du vet hva man gjør.
Det er derfor man trenger en forlover.
Brud! Hallo?
Hallo?
Hva gjør du?
- Ingenting. Jeg strekker på beina. - Jaså.
- Kan vi dra nå? - Nei. Jeg trenger noen minutter til.
Ok. Jeg venter i bilen til du er klar.
- Er du i en slags knipe? - Hva mener du?
Gi deg. Jeg så at du unngikk politiet.
Det gjorde jeg slettes ikke.
Jeg vil ikke bli innblandet i noe, så hva du enn har gjort...
Jeg har ikke gjort noe.
Min forlovede er politi. Han kan ha sendt ut folk for å lete etter meg.
- Hvorfor skulle politiet lete? - Ikke politiet, min forlovede.
- Hvorfor skulle din forlovede lete? - Jeg fortalte ikke hvor jeg skulle.
I morges tenkte jeg for første gang på dagen etter bryllupet.
Og dagen etter det.
Hele min fremtid passerte i revy, og det virket så... konvensjonelt.
- Jeg tenkte: "Er det alt?" - Hva da konvensjonelt?
Man gjør det som forventes av en:
Man gifter seg, kjøper hus, får barn, et barn til. Jobb, skole.
Akkurat som alle andre.
Jeg visste akkurat hvordan livet mitt skulle bli.
- Men er det ikke bra å vite det? - Nei.
Jeg liker det ukjente, at det fins potensial der ute.
Ja. Men tenk om ingenting skjer?
Den risken får man ta.
Jeg velger helt klart spenning med potensial fremfor kjedsomhet.
Alt det konvensjonelle er jo livet. Forventet du et stort eventyr?
Du har kanskje rett.
Men før forlovelsen fantes iallfall muligheten til eventyr.
Nå var min skjebne forseglet. Jeg taklet det ikke.
- Han var neppe mitt livs kjærlighet. - Så kvinner kan få kalde føtter?
Det er mer enn kalde føtter.
- Kjolen, da? - Jeg sto opp og fikk panikk.
Jeg trodde den ville få det til å føles bedre, men nei.
Når folk våknet, ville jeg bli nødt til å gjøre det. Så jeg stakk.
Har du på deg et strømpebånd under? Du vet, "noe blått"?
Etter alt dette, så er det det du lurer på?
Ok, da.
Men blir ikke din familie bekymret?
- Jo. - Ring dem, da.
Jeg orker ikke nå. Jeg skjemmes. Kan vi ikke bare kjøre videre?
- Til Kapp Greco. - Ja. Og ikke på hovedveien.
- Da tar det lenger tid. - Det gjør ikke noe.
- Bare vi er der til solnedgang. - Ok.
Forresten. Jeg vet ikke engang hva du heter.
Jeg vet det.
- Hva prater du om? De ble jo sammen. - Men det holdt ikke.
- Det gjorde det, det. - Nei, det gjorde det ikke.
- De er sammen ved filmens slutt. - Det hadde aldri vart.
Hvorfor ikke?
Johnny og Baby kommer fra ulike verdener. Hun er rik, han er en boms.
Hun hadde forlatt ham for en advokat.
- Du glemmer at de var forelsket. - Sånt eksisterer ikke.
- Hva? - Lyst, ja. Kjærlighet? Nei.
Kjærlighet er noe oppspinn som filmer og samfunn vil at vi skal tro på.
- Så du tror ikke på kjærligheten? - Jo, mellom venner og familie.
Men ikke på romantisk kjærlighet. Den fins ikke.
- Er du gal? Hvordan kan du si sånt? - Fordi det er sant.
Historien er full av bevis.
Imperier er blitt styrtet for kjærligheten. Folk har ofret sjelen.
Det er ikke kjærlighet, men illusjon. En flyktig følelse av lidenskap.
Den varer ikke evig.
Hvorfor tror du all stor romantikk ender i separasjon?
- For å holde illusjonen i live. - Det ender ikke alltid i separasjon.
"Romeo og Julia." "Casablanca." "Tatt av vinden." "Titanic."
- "Pretty Woman." - Det er ikke stor romantikk.
- Hva pokker var det der? - Jeg er redd for geiter.
- Sikkerhetsbeltet. - Du er jo besatt.
Bare ta det på deg.
Elsket du ham?
Og med å elske mener jeg denne magiske følelsen du tror på.
- Jeg trodde det. - Bleknet følelsen?
Nei. Det var nok ikke riktig følelse til å begynne med.
- Så du elsker ham ikke? - Jo, men det var ikke som på...
Si det! Det var ikke som på film. Bare si det!
Kvinner er ødelagt av filmindustrien. Dere tror livet er sånn.
- Filmene er basert på noe. - Ja, noens fantasi.
- Stor kjærlighet fins! - Du er gal.
Du er gal som ikke tror på det.
- Kan du stoppe? - Her?
Ja. Bare et øyeblikk.
Her, hold disse.
- Hva leter du etter? - Det bør da være nyheter nå.
- Jeg gjør det. - Takk.
- Hva gjorde du? - Den falt av.
Nei, du ødela den! Vet du hvor vrient det er å finne reservedeler?
Beklager. Det var et uhell.
Skjønner du at du holder på å ødelegge denne mannen?
Ikke vær så dramatisk. Du vet ingenting om kjærlighet.
- Jeg vet en del. - Jaså?
Ja! Det fins en vitenskapelig forklaring:
Vi er programmert til å søke en partner. Vi må forplante oss.
Når man finner den personen, frigjøres dopamin, -
- akkurat som når man tar kokain, man blir nemlig gal som forelsket.
- For et dårlig bilde. - Legg bort den der.
Man blir som besatt av den personen, det blir som narkotika.
Denne hormonfremkalte tilstanden kalles "forelskelse".
- Er dette din mor? - Ja.
Når man ligger med dem, frigjøres et annet kjemikalie: Oksytocin.
Det stimulerer paret til å holde sammen lenge nok til å oppdra unger.
Sånn er det med den saken. Dopamin og oksytocin.
Hvor er din far?
Aner ikke.
Ufrivillig hjernevask får oss til å holde fast på en person, -
-gifte oss og få barn.
Det er vår arts overlevelsesmekanisme og maskeres av poeter som kjærlighet.
- Vent! Stopp. - Hva er det?
- La meg kjøre litt. - Nei, det går bra.
- Stopp! - Rolig, du trenger ikke kjøre.
Jeg synger til du stopper.
Ok.
Ok, ok! Slutt med en gang!
Sånn, jeg stopper. Bilen er din. Ok?
Er du fornøyd nå? Herregud, ørene mine.
Hallo! Hallo!
Du skulle ha sett minen din.
Hopp inn nå.
Kom igjen! Kom igjen!
Det var siste gang, jeg lover.
Kom nå.
Hold disse.
- Takker. - Skal du kjøre barføtt?
- Vil du at jeg skal kjøre i de der? - Du har et poeng.
Du!
Hvor pokker er vi?
- Hør. - På hva?
Intetheten.
Er det ikke herlig? Man verken hører eller ser noe på flere kilometer.
Veien, for eksempel. Hvor pokker er veien?
Vi kommer oss tilbake til veien. Slapp av og nyt nå.
- Kan du danse med meg? Her? - Hva?
- Kjolen fortjener en dans. - Nei.
- Hvorfor ikke? Ingen ser deg. - Nei, dessverre.
Ok.
- Er du ikke varm i kjolen? - Nei.
- Ta av hanskene iallfall. - De hører til!
Så hvor er veien?
Sikkerhetsbelte.
Hva gjør du?
Du har rett, det er varmt.
Forbaska underkjole.
- Som singel, ville du datet meg? - Jeg tror jeg er singel nå.
Nei da, det fins håp. Og ikke bytt tema.
- Hva? Om jeg ville datet deg? Nei. - Hvorfor ikke?
- Du er litt for sprø for meg. - Jeg har bare en dårlig dag.
Du trenger noen bra dager før du er på markedet igjen.
Og du bør droppe kjolen. Du må ikke virke for ivrig.
- Du er sikkert datebar på en bra dag. - Ikke vær nedlatende.
Jeg mener det.
Du har ikke noe å bekymre deg for.
- Hei. - Hei.
- Går det bra? - Ikke akkurat.
- Jeg vet ikke hvem kvinnen var... - Ingen, sa jeg jo.
Det er det samme. Kom hjem, så vi kan prate. Om du vil dette, kom hjem.
Jeg er på vårt vanlige sted. Det er opp til deg å komme.
- Jeg er der klokken åtte. - Ok.
Det er din siste sjanse, George. Jeg orker ikke mer.
- Ok. - Ok.
- Hva sa hun? - Hun vil treffes i kveld.
- Det er vel bra? - Jeg vet ikke.
- Stopp. - Hvorfor?
Bare stopp.
Du må dra tilbake til henne.
Det er det samme hva slags kjærlighet du tror på. Du må elske henne.
- Jeg elsker henne nå. - Ok.
Jeg vet ikke om jeg elsker henne om ti år.
Du vet ikke om du lever om ti år.
- Og du, da? Kapp Greco? - Jeg klarer meg. Jeg løser det.
Vi burde iallfall se på utsikten. Sikkerhetsbelte!
- Du kommer ikke til å rekke det. - Jo da. Sikkerhetsbelte.
Ja, ja.
Er du sulten?
Vi rekker frem til Kapp Greco og tilbake i god tid.
Ok, kanskje ikke i god tid. Men vi rekker det, så spis opp.
Kjenner du til skinke og egg-analogien?
Livet er som skinke og egg. Man er enten delaktig eller hengitt.
Hva angår det skinke og egg?
Det er forskjellen på å være delaktig og hengitt.
Kyllingen er delaktig, men grisen er hengitt.
Så hvordan fridde han?
- På en restaurant. - Gjør folk det fortsatt?
- Foran servitøren. - Ikke rart du gikk fra ham.
Han visste ikke bedre. Og jeg sa ja. Jeg var så glad.
Jeg tok til og med dansetimer.
Glem det.
Ok. En venn som er svak for meg, sa at om han skulle fridd, -
- så ville han gjort det mens vi kjørte bil eller noe.
"Vi skal ta til venstre her og vil du gifte deg med meg?"
Og så ville han gjemt ringen i hanskerommet. Søtt, ikke sant?
- Liker du sånt? - Ja! Hvordan ville du gjort det?
Fortell.
Jeg vet ikke. Jeg har ingen store planer.
Jeg tenkte at når det føltes rett, så skulle jeg bare fri.
Jeg forstår meg ikke på deg.
Hvorfor vil du gifte deg om du ikke tror på kjærligheten?
- Det sa jeg ikke. - Jo, det gjorde du.
Bare at romantisk kjærlighet ikke varer evig.
Har vi bryllup i dag?
- Nei, nei. - Så hvorfor en brudekjole?
- Jeg prøver den bare. - Vi havnet her ved en feiltakelse.
- Vi øver bare. - Kom dere hit for å ta bilder?
- Nei, vi rømmer sammen. - Hva? Ikke si sånt!
Gjør folk fortsatt det?
- Ringen, da? - Hva med den?
Om du har tenkt å fri når som helst, hva gjør du med ringen?
- Jeg vet ikke. - Har du i det hele tatt kjøpt en?
Nei, nei!
- Å, så fin den er. - Legg den tilbake.
Du har faktisk kjøpt en ring! Hvorfor kjøpe en ring om du ikke vil fri?
Det er som din kjole. Om jeg hadde en ring, ville jeg turt å spørre.
Det var en dyr måte å bygge opp mot på.
- Du vil gifte deg med henne. - Jeg vet ikke.
Jeg burde vel kunne spørre nå? Det burde være lettere.
Det betyr at det er viktig for deg, selv om du bekymrer deg for mye.
- Får jeg prøve den? - Nei!
- Legg den tilbake, er du snill. - Er du overtroisk?
- Alvorlig talt... - Det er det jeg mener.
Du må slappe av og slutte å bekymre deg.
Skitt!
Det der var ikke min skyld.
Hva er det? Si det.
Du er utrolig. Du er den mest uansvarlige personen jeg har møtt.
Tenk på konsekvensene! Dine handlinger påvirker andre!
Du rømmer fra bryllupet, ødelegger en manns liv, din familie er bekymret-
- og du gir visst blaffen! Og politihistorien og Kapp Greco!
Er det der vielsen skal være? Nå?!
Og nå har du mistet ringen min.
Du vet ingenting om meg.
Jeg gjør kanskje dumme ting, men jeg er iallfall ikke lammet av frykt.
- Er jeg lammet av frykt? - Ja!
Gud forby om du skulle ta en sjanse eller gjøre noe uvanlig.
Hva er det verste som kan skje?
Dette! Du!
Du lever i en fantasiverden. Det du vil ha, fins ikke.
Folk begynner ikke bare å danse, blir forelsket eller blir for alltid.
Du skuffer bare deg selv og ødelegger andres liv i samme slengen.
- Hei, mor. - Hvor er du?
- Jeg er ute og kjører, sa jeg jo. - Hvor skal du?
- Snille mor. - Jeg ventet deg hjem til lunsj.
- Jeg lagde koupepia. - Beklager.
Ingen fare. Det tok hele morgenen, men jeg kaster dem. Har du spist?
- Ja. - Hva spiste du?
- En blings. - Det er ikke mat.
- Hvorfor forsvinner du bare? - Jeg har ikke forsvunnet, mor.
Har det skjedd noe med Christina? Du tar livet av meg, vet du det?
Rolig, mor. Jeg løser alt med Christina.
Det har gått tre år, hva venter du på? Hun fortjener bedre enn det.
Ja, hun kan få noen bedre. Jeg burde slå opp, så hun kan finne den rette.
- Det var ikke det jeg mente. - Gi meg telefonen.
Jeg er en venn av din sønn. Ingen fare, vi er ikke sammen eller noe.
Jeg er forlovet... var forlovet. Uansett.
Jeg ville bare si at du har oppdratt en fin mann.
Han er snill, ærlig og uansett hvor dum han virker, så svikter han ikke.
Din sønn gjør så godt han kan, han har bare en veldig dårlig dag.
- Jeg syns det er hun som er heldig. - Jeg forstår ikke.
- La meg få prate med George. - Jeg hører ikke. Signalet forsvinner.
George! Hallo?
Takk.
- Gjorde jeg virkelig det der? - Vet ikke.
- Favorittband? - The Police.
- Favorittbok? - "To byer."
- Er denne din? - Nei, det er Chris sin.
- Favorittkunstner? - Norman Rockwell.
- Favorittmaleri? - Lady Godiva av Collier.
- Red ikke hun naken på en hest? - Jo.
- Favoritthøytid? - Min bursdag.
- Det er ingen høytid. - Jo, for meg.
- Har du et blått strømpebånd? - Det angår ikke deg.
Men det ville i så fall vært rosa.
Favorittsitat?
Det er av Nietzsche. Noe om de som ble sett dansende og musikk...
- For en favoritt... - Jeg har ikke tenkt på det på lenge.
- Det mest spontane du har gjort? - Dette.
Ditt livs beste kompliment?
- Det. - Gi deg.
- Verste sjekkereplikk du har brukt? - "Du ser ut som min første kone."
Nå skal du spørre hvor mange ganger jeg har vært gift.
- Hvor mange ganger har du vært gift? - Ikke en gang.
- Herregud, sa du virkelig det? - Jeg vet det. Jeg var kjempefull.
- Du som hater ekteskapet... - Det funket på kjæresten min.
Stakkars henne! Du vekket hennes forhåpninger, du burde skytes.
Det er nok sånn jeg burde fri.
Ja, kanskje det.
- Hei. - Hei. Hva skjer, hvor er du?
- På vei til Kapp Greco. - Din mor går av hengslene.
Hun ringte helt hysterisk og sa du hadde rømt med en annen kvinne.
- Hva er det som foregår? - Ingenting. Jeg tok bare en kjøretur.
- Alene? - Nei, jeg er med en brud.
- Ok... - Nei, det er ikke sånn.
- Har du snakket med Christina? - Ja, hun vil treffes i kveld.
- Det er vel bra? - Vet ikke. Vi får se.
- Hva skal det bety? - Jeg vet ikke om jeg vil dra dit.
- Hva skal du gjøre med en brud? - Jeg kjører henne dit hun vil.
- Er hun pen? - Tja, hun er... annerledes.
Ok. Men husk at mens du kjører rundt, så maser alle på meg.
- Du er topp. - Hold kjeft.
- Hva har du tenkt å gjøre? - Med hva?
Med din kjæreste.
Hva syns du jeg skal gjøre?
- Seriøst. - Hva bryr du deg om hva jeg syns?
Jeg ikke vil at noen skal plukke meg opp i bryllupssmoking om ett år.
- Du har et ganske unikt perspektiv. - Artig å kunne hjelpe til.
- Så hva syns du? - Vel...
Hva du enn gjør, ikke vær feig.
Om du vil være med henne, vær med henne helt og holdent.
Om ikke, så gjør det slutt. Ikke kast bort tiden hennes.
Ikke vær feig. Som jeg.
- Du er ingen feiging. - Jo, det er jeg.
Istedenfor å ta tak i problemet så stakk jeg av.
Noen trenger tid til å bygge opp mot.
En dag eller noe.
Jeg tuller. Så lenge som trengs.
Så hva har du tenkt å gjøre?
Vi kan vel være feiginger begge to og rømme sammen?
- Hva er det? - Ingenting.
Jeg blir gal når kvinner sier at ikke noe er galt når det er det.
- Hvorfor spør du om du vet det? - Så vi kan løse det.
Du kan ikke løse det.
Jeg heter Eva.
Hyggelig å treffe deg.
Tror du på skjebnen?
Nei, ikke akkurat. Jeg tror på fri vilje.
- Former ikke din vilje din skjebne? - Da er det jo ikke skjebnen.
Jeg tror vi møttes av en grunn. Det var skjebnen.
- Jaså? Hvordan ser vår skjebne ut? - Det har jeg ikke bestemt ennå.
Da er det fri vilje. Ikke skjebnen.
Ok. Hvordan vil din frie vilje at vår skjebne skal se ut?
Flytt den til veikanten.
Jeg rører den ikke. Vi burde ha kjørt rundt.
Den kan ikke stå her, det er farlig.
- Hva er det? - Det er noe inni.
La den stå, vi drar.
- Kom nå! - Er du ikke nysgjerrig?
- På hva da? - Innholdet.
- Nei. - Tenk om det er en million dollar.
- Tenk om det er en bombe. - Ja, ødemarken er jo et viktig mål.
- Hvorfor vil du så gjerne åpne den? - Er du ikke litt nysgjerrig?
Jeg lar ting være. Tenk på Pandoras eske. Visse ting bør forbli uåpnet.
- Jeg slipper neppe løs ondskapen. - Det kan være et menneskehode.
- Som beveger seg. - Ok, jeg henter en pinne eller noe.
Ikke lukk opp. La være!
Ikke ta den opp. Hun tok den opp!
- Du vet ikke hvor den har vært! - Se så søt!
Jeg vet hvor dette bærer.
- Kan vi beholde ham? - Nei!
- "Vi?" - "Jeg", mente jeg.
Den greia kommer ikke inn i min bil.
Takk, onkel George. Takk, onkel George.
Si takk til onkel George.
Du vet vel at det er et stort ansvar?
Ansvar! Så nifst! Ja.
Blør du?
Det er ikke noe. Sikkert et gammelt sår. Det gikk vel opp da vi lekte.
- Vil du ikke se på det? - Nei, det er ingen fare.
Når vi stopper neste gang, kan du kjøpe plaster om det føles bedre.
Ok.
PASIENT RØMMER FRA MENTALSYKEHUS
- Går det bra? - Ja visst.
- Hvordan har du det selv? - Bra. Jeg liker mine nye sandaler.
Hvorfor stoppet du?
Jeg må tisse igjen. Jeg vet det.
- Jeg kommer snart. - Tar du med deg valpen?
Kom igjen, svar. Svar.
- Hva er det nå? - Jeg har et problem.
- Bruden har rømt fra mentalsykehus. - Hva har hun gjort?
Nei, det er sant. Hun er en faktisk pasient.
- Det er ikke morsomt. - Hvordan vet du det?
Jeg så det i dagens avis. Hun skulle gifte seg for ett år siden.
Hun ble forlatt ved alteret, fikk sammenbrudd og ble innlagt.
Nå har hun rømt og sitter i min bil.
- Vet hun at du vet det? - Nei.
Ok. Hvor gal er hun?
Vil hun hakke deg opp med isøks eller er hun bare litt ustabil?
Jeg vet ikke. Hun virket helt ok.
Jeg har hatt en fantastisk dag med henne.
- Kanskje du også er gal. - Kan du slutte å tulle?
- Hva skal jeg gjøre? - Overlever henne.
Kanskje hun hadde en grunn til å rømme.
- Du liker henne. - Det angår uansett ikke meg.
Hun ville til Kapp Greco. Jeg kjører henne dit og så går vi hver vår vei.
- Er du dum? - Hvorfor det?
- Skal dere dra til Kapp Greco? - Ja?
Kjører du en gal jente til et stup?
- Ja, når du sier det sånn... - Var det en hund?
Hei!
Se, nå er det bedre. Takk for plasteret.
- Eva. - Ja, George.
Dagen er nesten over. Skal du ikke ringe noen og si at du har det bra?
Det kan jeg ikke. Ikke ennå.
- Hva skjer etter det her? - Hva da?
Dette. Nå som du er en fri kvinne.
Jeg får vel begynne på ny.
Er du klar for det?
Kanskje.
Vi er fremme. Se så vakkert det er.
Vent.
- Jeg må spørre deg om noe. - Hva er det?
- Hvorfor er vi her egentlig? - Hva mener du?
- Hva er det som foregår? - Hva da foregår?
Jeg så din historie i avisen.
Slipp meg! Hva gjør du? Jeg ville bare være her.
- Ta av deg hanskene. Ta dem av. - Nei!
- Hva gjør vi her? - Det gjør vondt!
- Jeg hjelper deg! Vær ærlig. - Jeg ville bare være her.
- Hvorfor? - Fordi!
Fordi jeg pleide å dra hit før alt dette.
Før jeg var noens kjæreste, forlovede eller patetisk eks-forlovede.
Før jeg ble sendt bort.
Da jeg bare var jeg. Jeg ville huske hvordan det var.
Hvorfor sa du ikke noe?
Sa hva?
Føles det bedre?
Nesten.
Jeg burde vel dra tilbake til jeg virkelig føler meg bedre.
Ok.
Kan du kjøre meg?
Jeg skal uansett den veien.
- Er dette virkelig rett sted? - Ja, det går bra.
- Men det er jo tomt. - Det er bare ti minutters gange.
- La meg kjøre deg dit. - Nei.
Vær så snill.
Jeg har jo mine nye sandaler. Det går bra.
Hva med valpen?
Jeg beholder ham.
- Mener du det? - Ja.
Vent.
Jeg skal gi deg en lommelykt. Jeg tror jeg har en i bagasjerommet.
Vær modig.
- Vent! Jeg kom på det. - Hva da?
De som ble sett dansende, ble antatt gale av de som ikke hørte musikken.
Tekst: Lars Bjorland Enge www.btistudios.com