שמי ריימונד מאסי, ויש לי הודעה מיוחדת לאזרחים ותיקים.
הרופאים של ימינו, יחד עם תרופות ומכשור רפואי
מסוגלים לחולל ניסים רפואיים בקרב צעירים ומבוגרים כאחד,
אך חלקם מזויפים כמו שטר של שלושה דולר,
כמו מתקן ה"זרט" הזה, לדוגמה,
המתיימר לרפא דלקת פרקים בעזרת קרני "זי".
קרני זי אינן קיימות.
חקרו לפני שאתם משקיעים בשירותי בריאות ומוצריהם.
עזרו למגר את השרלטנות.
ברוכים הבאים לארצות הברית של התמכרות.
אנחנו רוצים הכול גדול, אנחנו רוצים הכול עכשיו,
ואנחנו לא רוצים לעבוד בשביל זה.
בשנת 2008 יצרתי את הסרט הראשון שלי, "גדול יותר, חזק יותר, מהיר יותר",
שעסק בגיבורים שלי ובסוד הקטן והמלוכלך שלהם:
סטרואידים.
בסטרואידים השתמשו רק רמאים ולוזרים,
וגרוע מכך, הם יכלו להרוג, נכון?
ובכן, האמת היא שלא. מסתבר שהם לא קטלניים.
אבל מה שלא ידעתי אז, זה שיש שלד נוסף בארון שלא נראה לעין.
סכנה אמיתית השוכנת מתחת לפני השטח, כמו כריש הממתין לתקוף.
השחקן הית' לדג'ר נמצא מת היום בדירה כאן בעיר ניו יורק.
כוכב הפופ מייקל ג'קסון נפטר בגיל 50.
פתאום הגיבורים שלי החלו למות, רבים מהם.
אבל הסיבה לא הייתה סטרואידים. הסיבה הייתה סמים.
היקף התלות של מייקל ג'קסון בתרופות מרשם
מרוח על פני העמודים הראשיים של העיתונים.
ולא הסוג הבלתי חוקי כפי שהייתם מצפים.
אף אחד לא מת מהרואין כבר תקופה.
הסקנו שסיבת המוות היא תאונה שנגרמה משימוש לקוי בתרופות מרשם.
אנשים מתו מתרופות מרשם...
- וויטני יוסטון נפטרה -
שימוש לקוי בתרופות מרשם גורם למקרי מוות רבים יותר במדינה
מאשר תאונות דרכים.
סמים חוקיים, כאלה שהרופאים נותנים לנו,
אתם יודעים, הרופא הנחמד שהיה לצד מיטתכם כשחליתם בחזרת ונתן לכם זריקות נגד שפעת?
האדם הטוב, שדואג לבריאות שלנו.
התובעים אומרים שלא היה צורך בקביעת תור.
כל שהיה צריך לעשות זה לשלוח לרופא מסרון
ולפתוח את הארנק.
אבל בימים אלה רופאים מתחילים להיראות יותר כמו סוחרי סמים.
ד"ר ורבובסקי תכנן מזימה להחליף מרשמים בכדורים,
בתמורה לטובות הנאה מיניות וכסף.
ואם הם הסוחרים, למה זה הופך אותנו?
לנרקומנים?
כיום, חיבה רחבה לתרופות הפכה את ארה"ב
לאומה של מכורים לכדורים.
כמה אנשים כאן לוקחים כדורים?
אנו מייצגים רק חמישה אחוזים מאוכלוסיית העולם,
אך אנחנו צורכים 75 אחוזים מתרופות המרשם בעולם.
אין סיבה שנצרוך כמות כזאת של כדורים כמו שקורה עכשיו.
על פי הממשלה, בשנה שעברה מעל לשישה מיליון אמריקאים לקחו אוקסיקונטין למטרות הנאה.
בשנת 2010, 254 מיליון מרשמים לאופיואידים
נרשמו בארה"ב.
זו כמות משככי כאבים
המספיקה לטיפול בכל מבוגר אמריקאי מסביב לשעון
למשך חודש שלם.
מעולם לא הרגשתי אופוריה כמו זו שאני מקבל ממשככי כאבים.
- פטרת הציפורניים -
יש לנו תרופות לכל דבר. יש לנו תרופות אפילו לדברים שאינם מחלות כלל.
הטיפול התרופתי הראשון והיחיד באישור משרד הבריאות לריסים לקויים או חסרים.
אז, איך הגענו למצב הזה?
דבר עם הרופא שלך. -שאל את הרופא שלך.
דבר עם הרופא שלך. -התייעץ עם הרופא שלך.
שאל את הרופא שלך. -פשוט דבר עם הרופא שלך.
בכל ערב בטלוויזיה אתם רואים פרסומת מוזרה לתרופה,
המנסה לגרום לכם להתמכר לסם חוקי,
והם מציינים עוד ועוד שמות של תסמינים, עד שיוצא אחד שיש לכם אותו, בסדר?
למשל, "האם אתה עצוב? האם אתה בודד?
יש לך פטרת ברגליים? חם לך? קר לך?"
"מה יש לך? אתה רוצה את הכדור הזה, נכון, בן זונה?
אתה חייב לקחת את הכדור הזה!"
שאלו את עצמכם,
האם זו באמת מלחמה בסמים,
או שאנו בסך הכול אומה של בריוני מרשמים?
אני ואחיי גדלנו בפוקיפסי, ניו יורק, מעולם לא ראינו סמים אפילו.
ההורים שלי היו קצת חנונים, הם אפילו לא שתו.
ממש גדלנו בכנסיה.
ההורים שלנו תמיד לימדו אותנו להבדיל בין טוב לרע.
ידענו שסמים זה רע, אז התחלנו לעסוק בספורט.
מגיל צעיר, אחי הגדול "מאד דוג" היה הגיבור שלי.
תמיד ידענו שהוא נועד לגדולות,
לכן כשאמר לנו שהוא הולך להיאבק בליגת ה-דבליו דבליו אי,
כמו הגיבורים שלנו ההאלק והלוחם,
האמנו שהוא סוף-סוף הצליח.
השמים היו הגבול עבור האחים בל, ומאד דוג הוביל את הפריצה קדימה.
אבל כמו ברוב הדברים בחיים, המציאות לא הייתה כה פשוטה.
אתם מבינים, הוא מעולם לא קיבל את החוזה הגדול.
מעולם לא אפשרו לו לנצח.
הוא היה יותר כמו עובד קרקס שנדד לצידם של הכוכבים הגדולים.
הוא היה חומר להזנה של אחרים, עובד זמני.
כמו רוב המתאבקים,
מאד דוג נזרק מחוץ לזירה ונפצע ומהר מאוד מצא את עצמו במלתעותיה
של התמכרות קשה לויקודין ומשככי כאבים אחרים.
קריירת ההיאבקות שלו נפגעה קשות ומאד דוג מעולם לא חזר לעצמו מאז.
זה היה הפחד הכי גדול שלו,
להיות ממוצע, להיות כלומניק.
מאז הסרט "גדול יותר, חזק יותר, מהיר יותר", מאד דוג נכנס ויצא מגמילה,
כשהוא נאבק בהתמכרות קשה לתרופות מרשם.
הוא החליט שנמאס לו,
לכן אבא שלי טס לקליפורניה לראות אם יוכל לעזור לו.
היי, מה שלומך? -בסדר.
חכה, זה עדיין נעול. -בסדר.
מה קורה איתך, שהיית צריך שהוא יגיע לכאן?
כלומר, מה קורה באופן כללי, סמים או...
לא, לא סמים. -לא קשור לסמים כלל?
לא. -בכנות?
באתי כי מייק ביקש ממני לבוא,
לנסות לעזור לו.
אני לא יודע כמה זמן הוא יכול להמשיך כך.
הוא זה שאמר לי, מול המצלמה, על כל הדברים שעשית, לא היה לי מושג.
כן. -ואני רעדתי כשראיינתי אותו. אמרתי: "מה?
למה הוא לא סיפר את זה לי? הוא מספר לי הכול."
בדרך כלל כשאנשים לוקחים סמים, הם פשוט מסתירים את זה,
והוא אמר, "לא ממני."
הבעיה היא שאני לא יכול להסתיר את זה ליותר מדי זמן.
אני יכול להסתיר את זה, כתלות בסוג ההתמכרות,
למשך שלושה עד שישה חודשים,
ואז הדברים יוצאים משליטה פעם נוספת.
כבר הכנתי את עצמי לשיחת הטלפון הזו,
שבה אומרים לי שמייק מת איפשהו
וכבר עברתי את כל הבכי, עברתי את כל הרגשות,
חוויתי את כל האמוציות ודברים כאלה, וזה לא אומר שכשזה יקרה,
או אם זה יקרה, שאני לא אהיה עצוב.
זה רק אומר שעשיתי את כל שביכולתי
ואני עדיין עושה את כל שביכולתי.
לפעמים הוא נשבר ובוכה, ואומר לי: "אבא, הפחד הגדול ביותר בחיי
הוא להיות אדם ממוצע."
אבל אתה חייב להיות ממוצע לפני שתוכל להיות טוב מזה,
בדיוק כמו שאתה צריך לזחול לפני שתוכל ללכת ושאתה צריך ללכת לפני שתוכל לרוץ.
הוא תקוע, אתה מבין. הוא תקוע בדיוק שם.
מאד דוג מאמין שחוסר ההצלחה שלו היא שהניעה את ההתמכרויות שלו,
אך ככל שהתקרב לאור הזרקורים,
הבעיות שלו רק התגברו.
כשהייתי בשיאי, לפני שלקחתי הורמון גדילה פעם ביום,
לקחתי ציטומל כל יום, לקחתי סוסטנון פעמיים, שלוש בשבוע.
לקחתי ווינסטרול כל יום, לקחתי אפדרה כל יום,
לקחת קלנבוטרול כל יום.
לקחתי משככי כאבים כדי להיפטר מהכאבים שהיו לי בצוואר.
להיאבק ב-דבליו דבליו אי, זה לא ממש להיות אדם ממוצע.
היית בנסיעות, הופעת בטלוויזיה.
הייתי מדליק את הטלוויזיה במכללה וקורא לכל החברים שיבואו לראות.
הייתי אומר: "זה אח שלי!" והיינו כל כך גאים,
זה ממש ריגוש להופיע מול 20,000 איש ולקבל תגובה.
זה לא היה קורה הרבה, אבל הופעתי כמה פעמים מול 20,000 איש.
יצאתי לשם, מוכן לכסח מישהו, כולם מריעים לי וזה מרגיש מצוין.
ואז פתאום לא היה לי את זה יותר, הייתי קם, הולך לעבוד, אוכל, ישן, עובד.
אוכל, ישן, עובד, אוכל, ישן, עובד.
אחת הבעיות הגדולות שלי היא שאני כבר לא יודע מה החלום שלי.
כשהייתי ילד החלום שלי היה להיות ספורטאי מקצועי בתחום כלשהו.
עכשיו אני פשוט לא יודע.
זה חלק גדול מהבעיה שלי, אני לא יודע לאן למקד את האנרגיה שלי.
יש לי משפחה שאוהבת אותי מכל הלב. יש לי שני אחים שהם החברים הכי טובים שלי.
יש לי אבא שהוא החבר הכי טוב שלי. יש לי אימא שאוהבת אותי מכל הלב.
אני פוגע בכם כל הזמן. -כן.
כי אני עושה דברים מטופשים.
אני מתחיל להבין שאתם הרבה יותר חשובים מהצלחה בספורט או מכל דבר אחר.
למה לא הבנת את זה עד היום?
כי השקרים שסיפרתי לעצמי עיוורו אותי.
מייק היה קרוב לכל כך הרבה מטרות, כל כך הרבה פעמים,
ואז הוא הציב משהו אחר כמטרה
וניסה להשיג אותו,
אבל הוא לעולם לא מגיע לשם, הוא לעולם לא משיג אושר במה שהוא עושה.
היה לו חוזה מנופח, אם הוא היה עושה את מה שהוא חושב שהוא רצה לעשות,
אם הייתה לו את ההערצה של הקהל כל הזמן.
הוא היה הבחור שתמיד נמצא בצרות, שתמיד מפספס הזדמנויות.
הוא היה הבחור שנכנס ויוצא מגמילה, בזמן שהעיתונים מסקרים אותו.
אבל אם הייתי מקבל חוזה כשהייתי בין הגילאים 21 ל-35,
אני בן 36 עכשיו,
אם הייתי מקבל חוזה ב-15 השנים בהן נאבקתי, ללא ספק הייתי עוד מתאבק מת.
בוודאות, ללא ספק, במאת האחוזים.
בערך בשעה שמונה בערב קיבלנו את השיחה.
שמעתי את אבא אומר: "לא..."
ואמרתי: "אל תגיד לי."
חשבתי שאחרי 62 יום מייק חזר להשתמש.
מעולם לא חשבתי שאבא... -זה מה שהיא חשבה, זה היה עד כדי כך גרוע.
ואבא תפס אותי ואמר, "מייקל מת." ואני...
אני עדיין...
זה היה הלם.
הדבר הראשון שזכרתי כשהיא אמרה שהוא מת היה מה שאמרתי בסרט,
שאני חושב שימצאו אותו מת יום אחד, כי מלבד נס, לא הייתה לו דרך לצאת מזה.
לאחר שחזר שוב להשתמש, מאד דוג זחל במעלה המדרגות של מרכז גמילה
ובקושי הצליח לדפוק על הדלת.
חודש לאחר מכן, הוא היה פיכח. חודשיים לאחר מכן, הוא מת.
הוא נראה כל כך מגניב. זה בפסטיבל סאנדנס, זה היה אחד מרגעיו הגאים ביותר.
זה הוא, ממש פה, הוא בתוך הקופסה הזו.
לא הבנתי איך זה יכל לקרות לאחי.
היינו משפחה אמריקאית טיפוסית. איפה טעינו?
הגיע הזמן לדבר עם אחי הקטן, סמלי. אולי הוא יוכל לעזור לי למצוא תשובות.
זה היה ביום ראשון.
דיברתי עם מייק ביום שישי.
הוא דיבר על כמה שהוא שונא להיות חולה.
הוא סיפר לי על התקופה בחייו בה הרגיש הכי טוב מבחינה נפשית,
וזו הייתה תקופה בה הוא היה בכלא, ולא לקח אף תרופה.
וזו הייתה הפעם היחידה שהוא אמר שהוא הרגיש נורמלי כאדם בוגר.
המלחמה של מאד דוג לא בהכרח
הייתה רק מול תרופות מרשם.
אני חושב שהמלחמה שלו הייתה יותר מול עצמו.
אני מגיעה ממשפחה שבה זהו תפקידי לטפל בבעיות.
למי יש בעיה? אני צריכה לפתור אותה.
הנה אוכל שיפתור את זה.
בוא, מייק. בוא, כריס. בוא, מארק.
אוכל יכול לפתור את זה, או שאני יכולה לפתור את זה, או שאנחנו יכולים לפתור את זה.
ועכשיו הילד הקטן שאני מנסה לתקן לוקח סמים.
אחרי שאיבדנו את מייק,
מצאתי מעט נחמה ונחת בכך שאתה ומארק לא לקחתם סמים.
עבורי, אני חושב שהרמת משקולות תמיד השאירה אותי במסלול מסוים.
אתה אפילו לא שותה או משהו כזה. אין לך שום התנהגות התמכרותית שכזו, נכון?
אני לא לוקח אדויל. אני לא לוקח אספירין.
אני חושב שאנשים צריכים להיות חזקים יותר,
אני לא חושב שכולם סובלים מכאבים כה חזקים,
שהם תמיד יזדקקו לסם.
לחיות בשגרה ולהתמודד איתה זה לא דבר מהנה.
זה לא המקום שרוצים להיות בו. אנו רוצים להיות במצב מנטלי אחר,
ואני חושב שזו הייתה בעיה גדולה אצל מייק.
הוא לא רצה להתמודד עם המציאות.
מאד דוג תמיד אמר, "אני מעדיף למות מלהיות ממוצע."
זה היה חלק מהאישיות הגדולה מהחיים שאפיינה אותו.
איך הוא נתן לסמים לקחת ממנו את זה?
האם מותו של אחי הוא רק עוד סיפור נרקומנים עצוב,
או שהיו גורמים אחרים שדחפו אותו לשם?
הייתי חייב לגלות.
ההתמכרויות של מאד דוג החלו בהיאבקות.
כדי להבין, היה עליי להתחיל אצל האנשים שהכירו אותו הכי טוב.
ראיין סאקודה היה מתלמידיו הטובים ביותר של מאד דוג לפני שנהיה כוכב-על
ב-דבליו דבליו אי וביפן.
מעולם לא לקחתי תרופות מרשם עד שהגעתי ל-דבליו דבליו אי,
והסיבה היחידה שלקחתי אותם היא כי רציתי לשמור על העבודה שלי.
- ראיין סאקודה, מתאבק מקצועי -
מתי לקחת את משכך הכאבים הראשון שלך? זה היה מרופא?
לא. האמת היא שקיבלתי אותו מחבר.
גם הוא מתאבק? -גם הוא מתאבק.
כי המתאבק הזה היה גם רופא? -לא, אבל הוא חבר טוב.
זה חבר שלי, הורשו. הוא היה אחד הבני-זונות הקשוחים ביותר ב-דבליו דבליו אי.
אני אוהב כלבים.
שלא כמו מאד דוג, הורשו ניצח את רוב הקרבות שלו בזירה,
אבל הקרבות שלו מחוץ לזירה כמעט עלו לו בחייו.
אתה חייב להיפטר מהרד בול, אחי. -למה?
ומהסיגריה. -למה?
כי אנחנו הולכים לראיין אותך. אתה לא יכול לשבת שם עם רד בול וסיגריה.
אתה לא יכול לראיין אותי עד שאסיים לעשן.
טוב, אז תסיים לעשן.
חתמתי על חוזה עם ארגון היאבקות מקצועי מיד אחרי המכללה, ואז הכסף התחיל לזרום,
ואז הגיעו הכדורים, כי נסעתי כל יום...
- הורשו, מתאבק מקצועי -
כדי לעלות לשלב הבא,
אתה חייב לעשות דברים מסוימים שהרבה אנשים לא מוכנים לעשות.
כמה כדורים לקחת ביום? -תשעים.
פעם חמישה כדורים הספיקו ליום אחד.
אחר כך זה לא הספיק אז עליתי ל-10.
לאחר מכן 10 כדורים לא הספיקו אז עליתי ל-20.
כש-20 לא הספיקו, הייתי לוקח 10 כדורים בבת אחת בתקופה בה לקחתי 90 ביום.
אני זוכר שחברה שלי הייתה מוציאה לי חמישה כדורי ויקודין, שלושה כדורי סומה,
שני ויאגרה, שני סיאליס, את כל הוויטמינים והמינרלים שלי,
זה היה ממש כמו מזנון פתוח גדול, אתה מבין?
אבל זה מה שעשיתי בכל יום. זה היה רגיל.
ויאגרה וסיאליס בבוקר? -כן. רק כדי שאהיה מוכן.
למקרה שתצטרך. -כן, למקרה שאצטרך.
אי פעם חשבת לעצמך: "רגע, יש לי בעיה. אני צריך לעצור מיד"?
לא, אף פעם לא ממש דאגתי מזה. תשמע, אני חשבתי שאני בלתי מנוצח.
מה לעזאזל כדורים יכולים לעשות לי? אתה מבין למה אני מתכוון?
אף פעם לא חשבתי שזה עלול להרוג אותי, אתה מבין?
הם מצאו אותי צף בבריכה.
התעלפת בזמן השחייה? -שחיתי.
צפתי, ונראה שמישהו קפץ פנימה והציל אותי.
התעוררתי באמבולנס...
היו לי צינורות באף, היה לי חרא בידיים,
התעוררתי ו...
הדבר היחיד שראיתי היה אור כזה.
היית חושב שאחרי דבר כזה, שזה יהיה הסוף.
אבל לא.
ב-28 לדצמבר, 2009 זו הייתה הפעם האחרונה שלקחתי כדורים,
כי זה היום שבו חטפתי שבץ.
אפילו לא ידעתי שחטפתי שבץ, כי זה קרה בזמן שישנתי,
ולפני זה לקחתי כל כך הרבה כדורים של אוקסיקונטין
ויקודין וסומה...
יכולת לירות בי ולא הייתי מרגיש.
תראה, בזמן ששכבתי שם על הספה, שכבתי שם יומיים,
הם אמרו, "הוא לא הולך לשרוד את הלילה. צריך להתקשר לאימא שלו ולהביא אותה לכאן
כדי שתוכל להיפרד ממנו"...
לא עברתי אפילו דקה של תסמיני גמילה.
ומה שהם גילו, הם עשו לי סי-טי ראש מאוחר יותר.
הסי-טי הראה שהחלק במוח שהושמד היה זה שהכיל את ההתמכרויות.
ואז היית צריך ללמוד מחדש את הכול, נכון?
הייתי צריך ללמוד הכול מחדש. איך לכתוב, איך לקרוא, איך ללכת.
אבל עכשיו חזרת לעשן. -כן.
ולשתות רד בול. -כן.
אתה חושב שעדיין יש לך נטייה להתמכרויות?
תשמע, אין שום ספק שאני מכור. זה בטוח, אתה מבין?
אני אהיה מכור עד יום מותי.
"שאף להיות מתאבק, לעולם אל תשאף להיות מכור לסמים", זה מה שאחי נהג לומר.
האמת היא שאני מתבייש להודות בזה בפניך, אבל האמת היא שנתתי...
אני זוכר...
מאד דוג ביקש ממני, ונתתי לו קצת סמים.
אני חושב שכולכם עשיתם את זה, אני חושב שזו לא אשמת אף אחד,
אתה מבין? כל אחד אחראי למעשיו.
אני סולח לך. -תודה.
אחי יכל לבלות עם רייזור רמון ועם ג'ייק הנחש וכל החבר'ה האלה,
כי אחי היה הבחור עם הכדורים.
הוא מעולם לא ניצח בקרב בכל ההיסטוריה של ה-דבליו דבליו אי, אף לא אחד.
הוא הופיע בטלוויזיה 250 פעמים. הוא הפסיד 250 פעמים.
הוא היה עובד זמני. הוא היה הבחור שאותו הם מכסחים,
אבל הוא היה גם הבחור עם הכדורים,
אז הם המשיכו להגיד, "תעסיקו את מייק בל.
תעסיק את מייק בל." בתקופה ההיא זה היה דיון פתוח, אתה מבין?
האם אני מאשים את ההיאבקות בזה? לא, אני לא מאשים את ההיאבקות.
אני חושב שזה קורה בליגת הפוטבול. אני חושב שזה קורה ב-יו-אף-סי.
אני חושב שזה קורה בבייסבול. אני חושב שזה קורה בספורט.
אני חושב שזה קורה בבתי ספר תיכונים. זה קורה בכל מקום.
אחי, בסרט "גדול יותר, חזק יותר, מהיר יותר" אומר:
"אם רק הייתי מצליח, הכול היה שונה." -כן...
- ג'ף הא'ץ, שחקן פוטבול לשעבר -
מה אתה חושב על זה? -אני חושב שזו בדיחה.
חבר שלי ג'ף מבין בהצלחות.
הוא קיבל מלגה מבית ספר יוקרתי ובהמשך שיחק בליגת הפוטבול הלאומית.
הדשא של השכן ירוק יותר,
אם אתה יכול להגיד, "לו רק הייתי...", זה נוח לאנשים לעשות זאת,
אבל אתה יודע כשאתה מגיע לצד השני של זה, ויש לך דברים חומריים,
ויש לך את הדברים שחשבת שאתה רוצה, סימנת עליהם "וי",
זה הזמן שבו אתה מתחיל לעשות חשבון נפש.
כריס ליבן טיפס בדרגות היו-אף-סי,
והשיג את התהילה וההון עליהם מאד דוג חלם.
אבל המלחמה שלו מול עצמו הייתה יותר מדי עבורו.
- כריס ליבן, לוחם יו-אף-סי -
הסיסמה שלי הייתה: "הכול בהגזמה, שום דבר לא באיזון".
תהיה מהיר, תכסח, תשתה בירה, תגביר את המוזיקה.
במלוא המהירות קדימה.
הייתי שותה וחוגג,
כשהתחלתי ב-יו-אף-סי, אנשים היו אומרים: "אלוהים אדירים, תראו,
כריס ליבן יצא לשתות ויש לו קרב בקרוב."
ובכן, גיליתי שאני יכול להתאושש בעזרת כדור,
ואף אחד לא ידע.
הבנתי שזה עוזר לא רק לכאבים שלי,
אלא גם לחרדות שלי, זה מרגיע אותי.
כשאתה בעמדה שנתפסת כחזקה בחברה,
אתה יכול להשיג כל דבר שתרצה.
מה שהכי מצחיק אותי זה שכשהגעתי לליגת הפוטבול
והיה לי יותר כסף משהיה לי כל חיי,
כולם רצו לתת לי דברים.
חשבתי לעצמי שזה הפוך ממה שצריך להיות.
כולל סמים. -כולל סמים.
כילד לא היה לי הרבה, אתה מבין?
עכשיו אני מישהו מוכר.
היותי מישהו מוכר,
מעולם לא הרגשתי שאני ראוי להיות מישהו מוכר.
ועכשיו פתאום,
בחורות שאני יודע שלא התעניינו בי החלו להראות עניין בי. ואני אמרתי:
"רגע אחד. הן רק רוצות להיות איתי כדי לבלות עם לוחם ה-יו-אף-סי כריס ליבן."
אפשרתי לדברים האלה למשוך אותי כלפי מטה למקום מאוד אפל,
ועבורי, כדורים היו המוצא מהמקום הזה.
אני הילד המושלם. אני שחקן פוטבול בעל השכלה יוקרתית,
ואני מכור לסמים.
יש לי מונה גדול על הקיר, והייתי אומר: "טוב, היום אקח חמישה כדורים."
"חמש, חמש, חמש, ארבע, ארבע, שלוש, שלוש.
עכשיו נעבור לפרקו",
הכול היה כתוב אצלי.
והייתי נשכב ומבלה כמה ימים על הרצפה בשירותים ומקיא.
הייתי נכנס, מופיע ומרוויח את הכסף שלי כדי שאוכל להמשיך לעשות את זה.
זה הגיע למצב שבו הייתי מתעורר על הספה מכוסה בשתן,
לא יודע מה השעה
או איזה יום היום.
כשהייתי מתעורר מכוסה בשתן,
הייתי לוקח עוד סמים ומתעלף שוב.
עשית פעם משהו שמאוד הביך אותך בזמן שהיית תחת השפעת הכדורים?
הכול, כל החיים שלי, אחי.
הקאתי בזמן שנלחמתי נגד בראין סטאן.
אמרתי לכולם שזה רמת הסוכר. אף אחד, אף אחד לא יודע מזה.
הייתי מאחורי הקלעים, שלשלתי והקאתי בין הרגליים,
והם קראו, "כריס ליבן צא להילחם, קדימה, צא החוצה."
נכנסתי לכלוב המזדיין הזה ככה.
אני רואה את שני הצדדים של הסוגיה. מצד אחד, בכנות,
משככי הכאבים אפשרו לי לשחק במשך כל כך הרבה זמן כי הם העלימו כאב כה חזק,
שבלעדיהם לא הייתי מצליח להתכופף כדי לקשור את השרוכים שלי.
אבל מצד שני, הם יצרו מפלצת.
אני יכול לספר לך סיפורים על אנשים שבעבר היו משתמשים בהרואין,
הם הפסיקו להשתמש בהרואין כדי לקחת אוקסיקונטין, כי זה טוב יותר.
לי שניהם מרגישים אותו דבר.
תחשוב על הרואין, ועל כמה הסם הזה נורא,
ואיפה תסיים אם תתחיל להשתמש בו.
אוקסיקונטין מרגיש בדיוק אותו הדבר,
אבל זה לא. זה עטוף בכדור כחול קטן,
מגיע בבקבוק עם תווית מרשם, עם השם שלך, וכתוב: "קח שני כדורים כאלה".
אז רגע אחד, הסמים שרופאים נותנים לנו הם אותם סמים שנמכרים ברחובות?
ובכן, אם נסתכל על ההרכב הכימי של אופיאטים כמו קודאין, אוקסיקונטין, ויקודין ומורפיום,
כולם נגזרים ישירות או באופן מלאכותי מתרמילי הזרעים הלא בשלים של פרג האופיום.
נחשו מה עוד מיוצר מפרג האופיום?
הרואין. נכון מאוד, הייץ' (סלנג להרואין).
האופיאטים אינם היחידים שחולקים מקור משותף יחד עם אחיהם מהרחוב.
גם אדרול וריטלין מיוצרים מאותם חומרים מהם מיוצרים מתאמפטמינים.
אז בעיקרון הכדורים שאתם נותנים לילדים שלכם הם מתאמפטמינים חוקיים.
הייזנברג יכל לחסוך הרבה בלגן אם רק היה פותח מעבדה לייצור כדורים.
אתה צודק לגמרי.
אבל רגע, פאנקי ברוסטר אמרה לי שסמים הם רעים.
סמים הם לא טובים בשבילך. -תתבגרי!
סמים לא חוקיים הם מתכון לצרות. אל תתעסקו איתם.
עלינו לפתוח במלחמה כוללת נגד אויב הציבור מספר אחת בארה"ב:
בעיית הסמים המסוכנים.
בשנת 1971, הנשיא והמעריץ הנלהב של אלביס,
ריצ'רד ניקסון, פצח במלחמה נגד סמים.
מאז, המלחמה בסמים עלתה לארה"ב מעל לטריליון דולר
והתפוסה בבתי הכלא עלתה ב-700 אחוזים.
נשמע שאנחנו מנצחים.
אז הבנתי,
סמים הם רעים ואנשים שמשתמשים בהם הם אנשים רעים ופושעים,
כמו טוני מונטנה.
אבל מאד דוג וחבריו לא דיברו בכלל על סמים בלתי חוקיים.
הם דיברו על סמים חוקיים, תרופות מרשם,
מהסוג שאתם מחזיקים בארון התרופות שלכם.
יתכן שיש אדם מכור לסמים בביתכם, ויתכן שאתם הסוחרים שלו.
הרשויות הממשלתיות מכנות את זה "מגפה".
כשחושבים על מכורים לסמים, לא מדמיינים עקרת בית עם ארבעה ילדים.
- בטסי דגרי -
לא, אבל אנחנו בכל מקום.
אתה יודע, בכל מקום.
את מכירה עוד אנשים כמוך? -כן, יש הרבה מאתנו.
כולם מושפעים מהמגפה הזו, כמו בטסי דגרי.
היא עקרת בית ממינסוטה.
כשבתה קיבלה מרשם לתרופה אדרול,
בטסי פנתה לארון התרופות כדי למצוא פתרון לבעיותיה.
מצאתי את עצמי לוקחת כדור אחד,
ואז שניים, ואז את כולם,
ואז התחלתי להגיד לה שאין לה הפרעת קשב
ולקחתי לה את הכול.
כן, לקחתי אותם מהבת שלי.
כשהבת שלי נטלה את הכדורים, כך הצדקתי את זה,
כשהיא נטלה את הכדורים, אמנם היא הצליחה להתרכז יותר בלימודים,
אבל זה גם הפחית לה את שמחת החיים, אז הרגשתי שאני מצדיקה את זה,
שבעצם לא טוב לה לקחת אותם.
בכל פעם שהלכתי למלא מחדש את האספקה, אמרתי לעצמי: "הפעם אני לא אעשה את זה",
אבל תמיד עשיתי את זה.
בכל מקום אליו אני הולך, הסיפור זהה,
כמו עם החבר שלי קולבי ממכון הכושר.
והוא בסך הכול ילד.
כשהייתי בן 15 שברתי את עצם הירך בארבעה מקומות.
מאותו הרגע נתנו לי מרשם לאופיאטים, במינונים הולכים וגוברים.
- קולבי לאמב -
בן כמה היית כשזה קרה? -התחלתי בגיל 15.
אתה חושב שזה בעייתי שילדים בתיכון ייקחו תרופות מרשם?
כן, בהחלט. אני חושב שזה כל כך נגיש,
ולא מלמדים אותנו על זה בתכניות החינוך ובתכניות נגד סמים והתמכרויות.
בתכניות האלו תמיד מדברים על מריחואנה או על קוקאין.
זהו קראק (סם סינתטי המכיל קוקאין).
אנחנו גדלנו בדור של "אמרו לא לסמים", ושל "סמים זה רע", שום דבר מזה לא חלחל?
לא, לא. זה לא חלחל.
זה רק גרם לבושה בקרב אנשים שלא יכלו להגיד לא.
זהו המוח שלך תחת השפעת סמים. יש שאלות?
יש סטיגמה סביב סמים, שאנחנו בחרנו להיות מכורים.
כל אחד יכול להתמכר לסמים האלה.
כמו שאמרתי, אני הייתי בן 16, אולי לא הייתי תמים,
אבל לא יצאתי לחפש אופיאטים.
תרופות מרשם לא רק פוגעות באנשים שנוטלים אותן.
הן הורסות משפחות, כמו במקרה של חבר שלי דאסטין.
ההתמכרויות שלו כמעט עלו לו בחייו של בנו.
הדבר הכי טיפשי שעשיתי בזמן שנטלתי פרקוסט היה לגדל ילדים...
- דאסטי ריי -
כי היו הרבה שיחות שהייתי צריך לנהל ולא ניהלתי.
הבן שלי היה בן 16 ב-19 לדצמבר, 2011, הוא נדרס על ידי מכונית.
הרבה דברים התבהרו, הוא היה מסטול, אני לא הבנתי את זה כי אני הייתי מסטול.
הרגע הזה בחיי היה נורת אזהרה ענקית.
ממש התעוררות רוחנית, לא פחות,
כי ישבתי שם בבית החולים, והייתי ככה...
במידה מסוימת, אני גרמתי לזה לקרות, כי העלמתי עין מכל כך הרבה דברים.
מי לימד אותך לעשות את הדברים האלה? -אתה, בסדר? למדתי את זה מלצפות בך!
גורם נוסף הוא זה שאני בא ממשפחה של מכורים,
אני חושב שגם זו סיבה עיקרית לכך שקל לנערים
לצרוך משככי כאבים בצורה מסוכנת, כי במשפחה שלנו יש מכורים.
זה חלק מהטבע האנושי, אנחנו נולדים להיות מכורים לדברים.
למה אתה חושב שלאנשים באמריקה כל כך קל פשוט לקחת כדור?
בגלל שכולנו עושים את זה.
אנו הולכים אחרי העדר.
אף אחד לא אמר, "אל תיקח את התרופות שהרופא רשם לך".
זה מצב מפחיד מכל כיוון אפשרי.
כמה אנשים מסתובבים בעולם,
מתודלקים ממשככי כאבים כי הרופא שלהם אמר להם שזה בסדר?
אנשים שהם מנותקים לחלוטין, פועלים על טייס אוטומטי,
מגדלים ילדים, מנהלים עסקים,
מטיסים מטוסים, אתה מבין? -ואין לך דרך לדעת את זה.
אין לך דרך לדעת את זה, וזה בסדר, כי יש להם אישור.
הם לא שותים וויסקי. הם לא לוקחים סמים בלתי חוקיים.
הרופא שלהם אמר להם, "הנה, קחו את זה שלוש פעמים ביום."
הרבה אנשים ייקחו הרבה יותר מזה, אבל יש להם את האישור הקטן הזה,
בקבוק הכדורים הקטן עם השם שלהם, הם יכולים לקחת אותו לכל מקום כל הזמן.
אתה יכול להשיג כדורים בכל מקום. לי מעולם לא נגמרו הכדורים.
תראה, הייתי הולך ל-"סי-וי-אס" עם המרשמים האלה,
ל"ולגרינס" עם מרשמים אחרים,
ל"רייט אייד" עם מרשמים אחרים,
לבית המרקחת "מאימא פאפס" עם מרשמים אחרים...
- בית המרקחת סיינט פול -
הייתי נוהג כל היום ומשיג כדורים.
היה פה לקוח שביקר אצל 78 רופאים בשנה האחרונה...
- נסו את האפליקציה שלנו! הדרך המהירה להזמנת מרשמים -
78 רופאים שונים הזמינו חומרים מבוקרים עבור האדם הזה.
- ג'ון הושן, רוקח -
הם עוברים מאות קילומטרים ביום בנסיעה למרפאות.
המעגל ממשיך לגדול ולגדול.
יש לי בעיה בברך עכשיו. אני מבין איך זה מרגיש כל יום,
ואני רואה אותו מפזז פה.
אבל הרופא רשם לו 240 כדורים של אוקסיקודון.
אז או שהוא משכך את הכאב בצורה טובה מאוד, או שאין לו באמת כאבים והוא בא לקבל מרשם.
אני חושב ששילוב של הידרוקודון וטיילנול, באיזה חוזק שתרצה,
כל מידות החוזק של ויקודין, אלה כנראה הכי נפוצים,
ואז ה"אוקסי" למיניהם... אוקסיקודון, אוקסיקונטין.
המכירות של הקבוצה הזו של תרופות, ב-25 שנים בהן אני רוקח,
עלו בצורה דרמטית. זה מדהים.
אם פעם היינו לוקחים חופן ביום, היום זה חופן בשעה.
כשהפסיקו לייצר אוקסיקונטין בצורה הניתנת לכתישה,
כשיכולת להזריק את זה...
- ריצ'רד טייט, מנהל מרכז הגמילה קליפסייד מליבו -
להסניף את זה ולעשן את זה,
כשהפסיקו עם זה,
אוקסיקונטין איבדה 80 אחוז מהרווח שלה.
80 אחוז, אז מה זה אומר לך?
זה אומר שאנשים רושמים יותר מדי אוקסיקונטין ועושים בתרופה שימוש יתר.
בכמה?
ב-80 אחוז. -תודה.
זה ריצ'רד טייט. הוא מנהל את "קליפסייד מליבו",
אחד ממרכזי הגמילה המצליחים ביותר בקליפורניה.
אין נתון ברור יותר מזה.
80 אחוז מהאנשים שצורכים את הסם הזה
צורכים אותו באופן שהוא לא נועד לו.
השאלה היא,
האם 80 אחוז מהרופאים מעורבים בכך?
זה כמו "שייקדאון סטריט",
אתה הולך לרופא שלך, מדבר איתו על משחק פוטבול,
על כל מה שקרה במהלך החודש בו לא הלכת אליו, חוץ מהבריאות שלך.
הוא כותב לך מרשם ומחייב אותך ב-120 דולר, ואתה יוצא לאחד מבתי המרקחת.
יש משהו שנקרא התמכרותולוגים, או רופאים.
האדם הממוצע אפילו לא יודע מה זה.
מה שקורה זה שהם גורמים לכ-1,000 אנשים,
כאשר כל אחד מהם משלם 500 דולר כל פעם,
להגיע ולקבל מרשם פעם בחודש, וכך הרופאים דואגים שהם יישארו חולים.
תעשה את החשבון. 500 כפול 1000 זה 500,000 דולר בחודש.
מדובר בששה מליון דולר בשנה.
הרופאים האלה עושים רווח על ידי כך שהם דואגים שתישאר חולה.
יש לי כאן את הפתרון, גבירותיי ורבותיי, לכל מחלה שמטרידה אתכם. גשו הנה.
על אף שנשבעו לשמר את בריאותנו,
נראה שהרופאים דואגים יותר לרווח מאשר לבריאות.
אני חושב שיש כמה שחקנים גרועים,
נטולי מצפון לחלוטין,
אבל חלק מהאנשים האלה פשוט לא מבינים את זה.
אין להם את ההשכלה הנדרשת.
- טום פרידן, מנהל המרכז לבקרת מחלות -
אני חושב שדור שלם של רופאים גדל בלי להבין
כמה הסמים האלה מסוכנים.
כשאני הייתי בבית ספר לרפואה, הייתה לנו הרצאה בנושא של כאב,
ובהרצאה הזו נאמר לנו שאם מטופל סובל מכאבים
וניתן לו אופיאטים, הוא לא יתמכר אליהם.
זה לחלוטין לא נכון.
ועדיין, זה מה שלמדתי כשהוכשרתי להיות רופא.
זה מה שלמד דור שלם של רופאים.
זה קו דק מאוד...
- ד"ר רנד מקליין, ספורט ותרופות נגד זקנה -
כי אני לא יכול לדעת מה הכאב שלך.
מי אני שאשב כאן ואגיד לך: "לא, אין לך כאבים."
אנחנו נתווכח על הנושא הזה. ושוב, זה לב העניין.
האם עלינו להפסיק עם משככי כאבים?
זה מגוחך. לא, כי יש ערך רב לכך שלא תסבול מכאבים.
איך אוכל לדעת שהחוליות בעמוד השדרה שלך לא פגועות
ובגלל זה יש לך את הכאב הכרוני הזה?
כן. -ומה אנחנו יכולים לעשות בקשר לזה?
אני חושב שתגלה שאין הרבה תשובות פשוטות.
אומרים שהחלק הקשה ביותר בהתמכרויות הוא להודות שקיימת בעיה.
אז אולי הגיע הזמן להודות בהתמכרויות שלי.
האמת היא שמאד דוג לא היה היחיד במשפחת בל שנטל יותר מדי כדורים.
זהו רכב הדודג' דורנגו שלי.
יש לי אותו משנת 2006, אני חושב.
אתם יכולים לראות שיש כאן פגיעה קלה.
זה קרה בגלל ויקודין. נכנסתי לחנייה,
לא שמתי לב כי לא הייתי מרוכז כלל.
וכאן זה הכי גרוע. אתם רואים, הפנס אפילו יוצא מהמקום.
כל המכה הזאת פה,
לקחתי קלונופין ולקחתי הידרוקודון,
והרבה, יחד עם פרקוסט.
נרדמתי, והתנגשתי בשלוש מכוניות אחרות.
וזה ממש כיף כשאני מנסה לצאת לדייט.
והבחורה פותחת את הדלת וזה מה שהיא שומעת.
חברות הביטוח לא אוהבות לשלם על דברים כשאתה מסטול.
קשה להגיד להם: "לקחתי הרבה תרופות מרשם וסטיתי מהכביש."
זה מביך, אתם מבינים?
היה לי רכב יפה. הוא היה חדש לגמרי ויפה,
ועכשיו הוא חתיכת גרוטאה.
עברתי ניתוח להחלפת מפרק הירך,
ונתנו לי הרבה כדורים לשיקום המצב,
והגעתי למצב שכנראה לא הייתי זקוק להם, אבל עדיין כאב לי,
כי ניתחו את שני המפרקים בו זמנית.
מפרק אחד כשל, אבל הם לא ידעו את זה.
הגעתי למצב שאני משלם
כ-500 דולר בשבוע על תרופות מרשם.
קניתי אותם מאנשים ברחוב כי הייתי זקוק להם.
הגעתי למצב שהייתי מכור אליהם קשות.
איך אומר להורים שלי, שכרגע איבדו את בנם הבכור,
שאני מכור לסמים ולא יכול להפסיק?
יכולת לספר לי, כי אני לא הייתי חושב: "כרגע איבדנו את מייק, עכשיו נאבד את כריס."
יש הבדל גדול בין התמכרות הנובעת מכאבים,
שבה אתה מנסה להתגבר על הכאב,
לבין המצב של מייק, שתמיד ניסה להתמסטל.
אבל אני חושב שזה מתחיל בכאב, ואז זה הופך להתמכרות,
שבה אתה מתחיל לאהוב את התחושה המסחררת.
אני לא ידעתי את זה.
אני כל כך מצטערת שחווית את הקשיים האלה, אבל אני לא בטוחה אם...
אבל אתם גם הסיבה שהפסקתי עם זה, אז אתם לא יכולים להתנצל.
יש לי קול בראש שאמר שאני חייב להפסיק בשביל המשפחה שלי.
האמת היא שאתה חייב להפסיק בשבילך.
עד שלא תהיה מוכן בלבך, לא תצליח לעשות שום דבר.
כשהיינו קטנים, חשבתם אי פעם שאחד הילדים שלכם
יגדל לפתח בעיית התמכרות לסמים,
או יהפוך למכור כמוני וכמו מייק?
מכור לסמים?
אני מניחה שככה קוראים לזה היום
כשמישהו לוקח תרופות מרשם.
אני מסתכלת על זה בצורה שונה, וכך גם אבא...
זה מוזר. אף פעם לא לקחתי סמים בלתי חוקיים.
לקחתי תרופות מרשם בצורה בלתי חוקית.
כשמייק מת הייתי קצת...
בהתחלה חשבתי, "אלוהים אדירים, זה משוגע.
אני צריך להפסיק לקחת את הכדורים האלה.
אני צריך להפסיק לחיות את חיי ככה.
אני צריך לחזור למה שעשיתי קודם", ואז המצב שלי החמיר.
הלכתי לרופאה ואמרתי שאני לא מצליח להתרכז.
היא לא ביצעה אף בדיקה.
היא לא עשתה שום דבר. היא רק אמרה, "בסדר, אולי תנסה לקחת אדרול."
ואז אותה רופאה,
בגלל שהפסקתי עם האופיאטים, רשמה לי סובוקסון, קלונופין
ואדרול,
ובגלל כל ההשפעות של הכדורים האלה, היא רשמה לי גם ויאגרה.
לא הייתי זקוק לוויאגרה, אבל היא נתנה לי מרשם בכל זאת...
יצאת עם מישהי באותה תקופה?
זה לא שהיית נשוי וניסית להביא...
לא, יצאתי עם מישהי באותה תקופה.
לגבי הויאגרה חשבתי, "אני אקח את זה כי זה כיף".
חשבתי שאקח את זה, לא כי אני זקוק לזה.
אלא כדי לנסות ולבדוק אם זה עובד.
ואז אם זה עובד... -עובד על מה?
על כל דבר, אולי זה גורם לתחושה טובה יותר, אולי זה מספק, אולי זה ממסטל,
אולי זה משמח, אולי זה גורם להיות פחות עצוב?
רק בגלל שרופאה נתנה לי את זה, אולי היא רק...
לפעמים רופאים הם רעים בדיוק כמו סוחרי הסמים ברחובות.
לכן יש בריונים בכל מעמד שהוא.
הכול סובב סביב כסף בארה"ב.
במדינה הזו, אם תעקוב אחרי הכסף,
תגיע לפתרון...
של רוב הבעיות.
ובכן, אהבה לכסף היא שורש כל הרוע. -נכון.
האהבה לכסף, לא זה שיש לך כסף. -כן.
אני אוהבת שיש לי כסף, אין לי אהבה לכסף.
הסיפור האמיתי שצריך לספר כאן הוא כיצד חברות התרופות האלה,
הן מייצרות את כל הכדורים האלה, כן?
והן מציפות בהם את השוק.
תראה, כל האנשים האלה, חברות התרופות, הרופאים,
האנשים שמוכרים את התרופות, כולם סוחרי סמים.
זו השורה התחתונה. כולם סוחרי סמים.
הכול סובב סביב כסף, זה כל העניין.
תראה, העולם הזה סובב סביב כסף.
צריך כסף.
ואצל חברות התרופות, הכסף זורם.
המנהל הבכיר שלהם יחד עם ענקית התרופות גלקסו-סמית'-קליין
ערך כנס גדול בלאס וגאס למען מחלקת המכירות שלהם.
חלק מהאנשים בחדר הזה הולכים להרוויח סכומים עצומים של כסף.
מי רוצה להיות מיליונר?
בעשר השנים האחרונות,
אחד עשר חברות התרופות הגדולות ביותר הרוויחו 711 מיליארד דולר.
711 מיליארד דולר?
אם חיפשנו נבל בסיפור הזה, נראה שמצאנו אותו.
תעשיית התרופות עודנה העסק הרווחי ביותר בארה"ב.
והן יכולות להגדיל את הרווח וההצלחה שלהן,
כל עוד יעודדו אזרחים נוספים לקחת תרופות.
תרופות היו קיימות תמיד,
החל מהרוקחים של ימי הביניים, וכלה בסוחרי שמן הנחשים של המערב הפרוע.
כל מה שהוא רוצה זה נס, רבותיי!
איך אוכל לסרב לו?
אם הוא מוכן לשלם עבור זה,
הוא יקבל את זה. -אשלם כל מחיר.
מוכרי שיקויים ותמיסות היו מאז ומתמיד, הבטיחו תרופות פלא,
רובן היו חסרות תועלת לחלוטין.
כדי להגן עלינו מפני רמאים ושרלטנים, הקמנו גופים כמו מנהל המזון והתרופות
ודרשנו מחברות תרופות לפעול תחת תקנות מחמירות.
אבל זה הקשה עליהם להרוויח מייצור התרופות, וזה לא דבר מאוד אמריקאי.
התקנות האלו הפריעו לעסקים הגדולים, וחברות התרופות הזדקקו לגיבור.
כאן נכנס הנשיא האהוב על כולם והדמות המייצגת את העסקים הגדולים,
רונלד רייגן.
הדרך היחידה להפסיק להיפגע מהם, היא להפסיק להשתמש בהם.
בזמן שננסי רייגן ניהלה את מלחמתה נגד סמים...
רוני והממשל שלו הסירו את האיסור על פרסום לצרכנים.
אתם יודעים, בשם החירות.
כך נולדו עסקי התרופות.
כעת חברות התרופות היו מוכנות להתמודד עם הציבור האמריקאי,
ורייגן נתן להם גישה לתותחים הכבדים, שיווק ישיר לצרכנים.
בשנת 1997, הנשיא נושא-הסקסופון האהוב על כולם, ביל קלינטון,
יחד עם ממשלו, הקל על התקנות עוד יותר,
והפך אותנו לאחת משתי המדינות היחידות בעולם
שחושבות ששיווק ישיר לצרכנים זה רעיון טוב.
אני חייב לומר שמדובר בהפיכת המאה...
- ד"ר סטיוארט גרבר -
בתחום השיווק והפרסום. לא יכולת לעשות זאת לפני כן.
זהו חברי, ד"ר גרבר.
בשנת 1997, הוא הפך לאדם הראשון בארה"ב שקיבל תואר דוקטור בהומאופתיה.
עצם העובדה שאתה יכול להציג בעיה לקהל
כה רחב כמו אנשים שצופים בטלוויזיה ולומר,
"שאל את הרופא שלך אם כך וכך מתאים לך", וואו, אשאל את הרופא שלי.
אז אני הולך לרופא שלי.
הפלא ופלא, בגלל שנציג חברת התרופות היה שם כרגע עם אספקה גדולה של דוגמיות,
הרופא אומר, "ובכן, בוא נראה."
הוא פותח מגירה, נותן למטופל דוגמיות המספיקות לחודש, בחינם,
מבלי לרשום מרשם, ואז המטופל נתפס כך לנצח.
הבנתי, נותנים להם את הטעימה הראשונה בחינם, ואז הם מכורים.
ניסינו לדבר עם אנשים משלל חברות תרופות, אבל לא נראה שהם רוצים שום קשר אלינו,
אז החלטתי לשוחח עם גוון אולסן.
היא עבדה כנציגת חברת תרופות במשך 15 שנים, וכתבה את הספר "וידויים של סוחרת תרופות".
ידעתי בשלב כלשהו שזו הייתה מהות העבודה שלי.
- גוון אולסן, נציגת חברת תרופות לשעבר -
הייתי סוחרת סמים. רק שעשיתי את זה בצורה חוקית,
מבלי להיות מוקעת על ידי החברה, וכשאנשים היו אומרים: "את מוכרת סמים",
תמיד הייתי עונה: "כן, תרופות מוסריות".
עאלק.
מעולם לא ראיתי פרסומת לאוקסיקונטין. מעולם לא ראיתי פרסומת לויקודין,
והם לא צריכים פרסומות. התרופות מוכרות את עצמן.
אז למה מפרסמים את הסוגים האחרים של תרופות?
כי הם צריכים לגרום לצרכנים להאמין שהם צריכים אותן.
היי, פיט. כן, זה אני, אחי הגדול.
תניח את השלט ותקשיב.
- התערבות זו משודרת בחסות ניאספן -
אז, הפחתת בצריכת הצ'יזבורגרים והפסקת להשתמש באופני הכושר כמתלה למעילים.
זהו? סיימת? לא נראה לי.
אם תרופת פלא הייתה יוצאת לשוק מחר,
אתה מאמין שהיו צריכים להוציא
מאות מיליוני דולרים על פרסום בשעות השיא של הטלוויזיה
כדי ששאר העולם ידע על זה?
זה יעבור מפה לאוזן. -אנשים ידעו על זה באותו רגע.
- סיכון סמוי -
לנשים שנוטלות ליפיטור או סטטינים אחרים להורדת הכולסטרול,
יש כ-50 אחוז יותר סיכוי
לפתח סוכרת, כך לפי מחקר זה.
מה לגבי כל תרופות הסטטין? הן מצילות חיים של בני אדם.
אנחנו צריכים סטטינים.
סטטינים הם אחד...
אני קוראת לזה שקר אחד גדול, כי כזה הוא השקר של כולסטרול.
האנשים החולים ביותר שראיתי ב-32 השנים בהן אני מטפל
היו כאלה עם כולסטרול נמוך מדי.
ללא כמות מספקת של כולסטרול בגוף, המערכת החיסונית לא מתפקדת כראוי.
כל הנתונים בנושא הסטטינים מראים שאתה תמות מוקדם יותר אם רמת הכולסטרול שלך נמוכה,
במיוחד אם אתה מעל לגיל 55, בין אם אתה גבר או אישה.
אין תועלת בתרופות האלו.
אני לא אומרת שאין אנשים שצריכים לעקוב אחר רמת הכולסטרול שלהם בגלל רמת הסיכון.
יש דרכים אחרות להפחית כולסטרול,
מלבד נטילת כדורים רעילים כמו הסטטינים האלה.
מדובר בתכנית שיווקית גאונית למדי.
מהי אחת מתופעות הלוואי העיקריות של תרופות מפחיתות כולסטרול?
אתה יודע במקרה?
אימפוטנציה.
אימפוטנציה היא אחד הדברים עליהם מתלוננים
הכי הרבה גברים שנוטלים תרופות לכולסטרול.
ובכן, נחש מה התרופה השנייה הנמכרת ביותר של אותה יצרנית שאחראית לתרופת ליפיטור?
ויאגרה. -ויאגרה!
עכשיו יש לנו אוכלוסייה של חולים שלה נוכל למכור את התרופה הבאה שלנו.
בכל פעם שאני לוקח תרופה כלשהי, אני תמיד מרגיש מוזר,
ואז רופא כלשהו יגיד,
"בשביל להיפטר מהתחושה המוזרה כתוצאה מהתרופה הזו, קח תרופה אחרת."
ופתאום, אני לוקח תשע תרופות.
טוב, אתה תסיים כמו אנה ניקול סמית'.
כשעברתי את הניתוח במפרק הירך,
כל כך התרגלתי לקחת כדורים, שכשקרה משהו נוסף, אמרתי,
"משככי הכאבים האלה גורמים לי לחרדות, אז אני צריך לקחת זנקס.
ואני לא מצליח לישון, אז אני צריך כדור שינה."
"ואני לא מצליח להתרכז, אז אני צריך אדרול."
היו לי בערך 10 בקבוקי תרופות בארון.
זה גורם לבעיה הזו, אז קח את זה, וזה גורם לבעיה הזו, אז קח את זה,
ולפני שתשים לב יש לך 10 תרופות, בגלל בעיה אחת.
למה לקחת את זה אם אתה לא צריך את זה?
להרבה אנשים יש תפיסה שגויה שתעשיית התרופות רוצה בטובת הזולת,
שמדובר בנדבנים שמנסים לרפא את העולם.
האמת רחוקה מכך שנות אור.
תעשיית התרופות היא...
האינטרס המרכזי שלהם הוא להרוויח כסף עבור מחזיקי המניות שלהם,
כי תעשיית התרופות לא עוסקת בבריאות וריפוי,
היא עוסקת בניהול מחלות ואחזקת סימפטומים.
לתעשיית התרופות יש תמריץ כלכלי
לסווג דברים כדי שתוכל ליצור בשבילם תרופות, כן?
אתה יודע מהי תסמונת הרגליים חסרות המנוחה?
לא ידעתי. -גם אני לא.
אני מצטערת!
זה בגלל תסמונת הרגליים חסרות המנוחה שלי!
הם יושבים שם כי שתו שש כוסות קפה היום,
ויש להם פחמימות וסוכרים בגוף,
והם מסתכלים על זה ואומרים: "כן, זה מה שיש לי,
תסמונת הרגליים חסרות המנוחה.
כדאי שאלך לקבל תרופה נגד זה."
וכאן נכנסת שטיפת המוח.
הסטטיסטיקה מראה כי ב-75 אחוז מהמקרים בהם מטופלים הולכים ומבקשים תרופה,
הרופא ירשום להם אותה כי הוא מחשיב את זה כעסק שלו, והם הלקוחות שלו.
זו הבעיה בפרסום,
בקמפיין הפרסום של תעשיית התרופות.
הם אומרים לך: "לא משנה מה התסמינים שלך, יש לנו כדור נגד זה."
אבל לא כך פועל העולם.
אתה צריך להיות בן אדם ולהרגיש תחושות אנושיות.
אם אחיך מת, אתה יכול לצפות שתרגיש רע.
זה קשה לחוש את הרגשות שלך, אבל למזלנו,
לתעשיית התרופות יש פתרון, תרופות פסיכיאטריות.
סוף סוף, יש לנו את התרופה המושלמת שמבטיחה להעלים את כל הרגשות הרעים שלנו,
ולהחליף אותם באור שמש ובעצים קטנים ושמחים.
- סנטור ביירון דורגן, דקוטה הצפונית -
כל התמונות האלו של עצים ודשא ירוק,
מכוניות יוקרה וענני כריות בשמיים,
אם כך הם החיים תחת השפעת הכדור הסגול הזה, תנו לי כמה כדורים סגולים!
בשנת 2001, הפרסומות הראשונות לתרופה זולופט שודרו לציבור,
ובשעה טובה גילינו שאנחנו סובלים מדיכאון.
אמריקה חלתה במחלה, ודיכאון היה שמה.
פתאום השוק הוצף על ידי גל ענק של תרופות פסיכיאטריות חדשות.
כיום, אחד מכל 10 אמריקאים לוקח כדורים נגד דיכאון, כולל הכלבים שלנו.
שמעתם נכון, פרוזאק לכלבלבים.
גרסה בטעם בקר לנוגד הדיכאון המוכר.
הכלבלב הקטן הזה, זה ריידאר. הוא שייך לחבר שלי, ריאן,
שהולך לאותו מכון כושר אליו אחי הולך.
ריידאר מרגיש קצת מדוכדך לאחרונה, אז ריאן לקח אותו לרופא.
דיברנו עם הווטרינרית, והיא רשמה לו פרוזאק.
זה פרוזאק במיוחד לכלבים.
אלה כדורים קטנים של שמונה מיליגרם, בעלי טעם וריח של ממתק לכלבים.
אתה לקחת תרופות מרשם אי פעם?
לקחתי זולופט למשך שלושה חודשים, לפני בערך שש שנים.
למה הפסקת לקחת את הכדורים? -שנאתי אותם. הם הפכו אותי לזומבי.
ואתה לא מפחד שזה יקרה לכלב שלך?
כן, זה די...
זה כאילו, "אני לקחתי פרוזאק שלושה חודשים, שנאתי את זה, אבל אני אתן לו את אותו חרא".
כן, יש משהו בדבריך.
-ד"ר דייוויד הילי, פרופסור וסופר -
האופן בו אנשים תופסים מחלות השתנה לחלוטין.
הרופא והסופר דייוויד הילי
הוא אחד המבקרים הבולטים של נוגדי דיכאון, ובמיוחד מסוג אס-אס-אר-אי.
ניתן למכור כל מחלה יתר על המידה.
אחת המחלות שכיום מנסים למכור יתר על המידה, על אף שמדובר במחלה אמיתית,
זו הפרעה דו קוטבית. מדובר בהפרעה נדירה.
בעשר, 15 שנים האחרונות
היא נהפכה לנפוצה פי 5000 מבעבר.
מאז שהוצגו לראשונה בשנות ה-50 המאוחרות,
היה ידוע שנוגדי דיכאון לא מיועדים לכולם.
אם אתה לוקח נוגדי דכאון שלא מתאימים לך, זה עלול לגרום לך לנטיות אובדניות,
וזה עלול אף להפוך אתכם לרצחניים.
זה עלול לקרות לך, אפילו אם אתה מתנדב בריא שנוטל את הכדורים האלה.
זה לא משהו שקשור למחלה.
זה משהו שנגרם כתוצאה מהכדור מכיוון שאינו מתאים לך.
כשתרופות הצליחו בריפוי שחפת, מחלת השחפת נעלמה.
כשתרופות הצליחו כביכול בריפוי דיכאון
או הפרעה דו קוטבית, מחלות אלו לא נעלמות.
הן הופכות נפוצות הרבה יותר.
בעוד שטיפול נכון יכול להציל חיים,
להציל קריירה ולהציל נישואים,
במקרים רבים מדובר בבעיה שלא מצריכה טיפול,
וטיפול לא נכון עלול לעלות לאדם בחייו, לעלות לו בקריירה או לעלות לו בנישואים.
זו תעשייה המגלגלת מיליארדי דולרים.
בדיוק, והם לא יוותרו על ההון כל כך בקלות,
כי לא נדרשות ראיות רפואיות כדי לאבחן מישהו
ולהציע לו לקחת תרופה פסיכיאטרית,
כך שמדובר במאמץ שיתופי שקרי ורווחי
בין רופאים הדוחפים תרופות לבין פסיכיאטרים.
מוכרים לנו את המחשבה התרופות האלו עובדות,
שאם תיתן לילדים שלך ריטלין, הם ישתפרו בלימודים.
אם אתה בעבודה ואתה לוקח נוגדי דיכאון, הביצועים שלך בעבודה ישתפרו.
זה נראה רציונלי לקחת את הכדורים האלה.
זה לא שאנחנו לא רציונליים, אנחנו מנסים להיות רציונליים,
מכרו לנו חתול בשק.
אנשים חושבים שבגלל שרופא רשם את זה, זה בטוח לקחת תרופות,
ובגלל שזה אושר על ידי מנהל המזון והתרופות, זה בטוח לקחת תרופות.
אלו הן אשליות
בהן הציבור מאמין, והן לחלוטין לא נכונות.
- לעבור את תהליך אישור התרופות יחד עם מנהל המזון והתרופות -
כדי שתרופה תקבל אישור,
על החברה להגיש רק שני מחקרים חיוביים למנהל המזון והתרופות
המראים כי התרופה עובדת טוב יותר מפלצבו.
לא שהתרופה עובדת טוב יותר מתרופה אחרת הקיימת בשוק, אלא טוב יותר מכדור מזויף.
ובכדי להקל על תעשיית התרופות, החברות זוכות לבחור אילו מחקרים להגיש,
כך שיתכן מצב בו ישנם 48 מחקרים שמראים שתרופה מסוימת היא גרועה מאוד
וגורמת לחצי מהאנשים שנוטלים אותה לגדל זנב.
ובכן, עשית זאת שוב. -אוי, איזה בלגן.
אבל כל עוד החברה תגיש שני מחקרים חיוביים, מנהל המזון והתרופות יאשר את התרופה,
ואנו נזכה לבקבוק חדש על המדפים שלנו.
פעמים רבות חברות היו משקיעות מיליוני דולרים ואומרות,
"תריצו את המחקר עד שתקבלו את התוצאה הזו."
ומה לגבי 48 המחקרים הרעים?
הם מתויקים יחד עם ארון הברית במחסן הגדול מהסרט אינדיאנה ג'ונס.
ערכן של תרופות בימינו תלוי ביכולתן של החברות
להסתיר את הנתונים
ולהעלות את הרעיון שהתרופות האלו שוות יותר ממה שהן שוות באמת.
המחקר בו אני עוסק, שהוא השוואה בין היעילות של תרופות שונות,
מאז ומתמיד היה תפקידן של חברות התרופות...
- ד"ר ג'יי מקומבס, כלכלן תרופות -
הממשלה לא מממנת אותו.
כיום יש הרבה חברות ייעוץ שמבצעות את אותו סוג של מחקר.
אני קורא להן "תוצאות זה אנחנו".
תגיד לי מה תרצה לדעת, ואני אטפל בנתונים עד שאמצא את זה.
באשר לנושא הפרסום,
פעמים רבות תוצאות שליליות או ניטרליות לא מפורסמות לציבור.
אפשר לקרוא לזה הטיה פרסומית.
אפילו כתבי העת הרפואיים, כמו זה של ניו-אינגלנד,
יודעים שהם בעצם אומרים,
"לא אהבנו את המחקר הגדול הזה,
והתרופה החדשה הזו מצוינת ללא תופעות לוואי."
אבל זה לא מסוכן לאנשים שלוקחים את התרופה בלי לדעת את המידע הזה?
תחת השפעתם של ניסויים מבוקרים, מתוך אמונה שזוהי הראיה הטובה ביותר,
רופאים הפסיקו להקשיב למטופלים ולבחון אותם
ולשפוט את המצב על פי מה שנמצא מול עיניהם.
הם הסתכלו הרחק מהמטופלים ובמקום הביטו לעבר הראיות המדעיות שנצברו.
הם חשבו שהם מסתכלים על מאמרים שנכתבו על ידי אקדמאים נחשבים
בכתבי עת מובילים,
אבל בעצם הם הסתכלו על מאמרים שנכתבו על ידי סופרי צללים,
לאף אחד לא הייתה גישה לניסויים שבוצעו
במסגרת המחקרים האלו.
כך יכלו חברות אלו לומר כל דבר שהן רוצות.
התחלתי להבין שאני לא רואה את התמונה המלאה.
המידע הוצג לי דרך משקפיים ורודות,
כדי שכך בדיוק אציג אותו לרופאים.
עודדו אותי להטעות אנשים, ואם האנשים האלה הם רופאים,
המשמעות היא שרופאים יטעו את המטופלים שלהם.
כך שלא הייתה הסכמה מודעת כלל בזירה הרפואית.
מחקר חדש מעלה שאלות חמורות בנוגע לרמת הבטיחות של תרופות מרשם במדינה.
יותר מתמיד, תרופות שמטרתן לעזור לאנשים, גורמות להם לחלות במקום,
ובמקרים מסוימים אף גורמות למוות.
כל אדם שיש לו פיצוי מובטח מחברת הביטוח
יהיה קורבן של הדברים האלה.
שלושה מתוך 10 אנשים מבוגרים נוטלים לפחות חמש תרופות מרשם מספר פעמים ביום.
שאלתי את המומחה שלנו מדוע זה קורה.
הלילה נודע לי כי הם פשוט לא מודעים לסכנות.
זה לא מעניין אותי אם אתה ילד אומנה, אם אתה אדם מבוגר שיש לו ביטוח בריאות,
אם אתה אדם עני שמקבל סיוע רפואי.
אנשים מבוגרים שלוקחים מספר תרופות שמטרתן לטפל בבעיות כמו אסתמה, דיכאון ואפילפסיה
נמצאים בסיכון מוגבר לפתח דמנציה ואף למות.
אם הם יכולים לסמוך על זה שיש לך עבודה ממשלתית ושתקבל פיצויים,
ינסו לדחוף לך את אחת התרופות האלו, כי זה אומר שתחדש את המלאי בכל חודש,
ומבחינתם זהו מטופל צייתן, ובטווח הרחוק הם ירוויחו יותר כסף.
אלה הם המטופלים שתעשיית התרופות הכי אוהבת,
ואם הם יצליחו גם להגיע לילדים שלך, וואו,
אז יש להם לקוח לכל החיים.
- הפרסומת שלי לאלרגיות -
אימא, אני רוצה תרופה לאלרגיות שלא תגרום לי לעייפות.
טבליות לעיסה קלריטין לילדים!
יתכן כי ילדכם נוטל את התרופה בה נעשה שימוש היתר הגדול ביותר באמריקה,
ואין לכם מושג כמה היא מסוכנת.
זה נכון, אדרול נחשבת לתרופה החוקית בה נעשה שימוש היתר הגדול והמסוכן ביותר.
אדרול הפכה לסם המעבר החדש בקרב ילדים.
על פי נתוני המנהל לאכיפת סמים, 6,000 ילדים בכל יום נוטלים תרופות מרשם
כדי להתמסטל בפעם הראשונה,
וזה אפילו גורם למוות.
משרד התובע המחוזי פתח בחקירה בעקבות מותו של ילד
כתוצאה משימוש יתר של תרופות מרשם מוקדם יותר הבוקר.
מחר תיערך ועידת פסגה בה ידונו בבעיה ההולכת ומחמירה
של תינוקות הנולדים מכורים לתרופות מרשם.
רבים הסובלים מכך אינם נוטלים תרופות כדי להתמסטל אלא כדי להבריא
בהתאם להוראות הרופא שלהם, ומבלי להתכוון מפתחים התמכרות קשה.
זוהי המגיפה הקשה ביותר איתה אנו מתמודדים היום באמריקה.
התמכרות?
התמכרות לתרופות מרשם.
יש לנו... -זו מגיפה קשה יותר מאלכוהול?
קשה הרבה יותר.
בכל 19 דקות,
מישהו מת בארה"ב ממנת יתר שנלקחה בטעות. בכל 19 דקות.
זה אומר, לקחת כמה כדורים לפני שאתה הולך לישון,
במחשבה שתסיע את הבת שלך לבית הספר בבוקר,
ואתה לא מתעורר.
ככל שחופרים עמוק יותר, כך האנשים האלה נראים רעים יותר.
פרסומים עדכניים חשפו בעיות בטיחותיות בתרופה ויוקס.
עם רווחים של מיליוני דולרים וכשכמעט אין להם מה להפסיד,
מבקרים אומרים שאפילו במקרה של פשיעה, התעשייה הזו כנראה לא תשתנה.
אלא אם אנשים יוכנסו לכלא, אלא אם הקנסות יוגדלו בהרבה ממה שהם...
- ד"ר סידני וולף, מנהל קבוצת המחקר של בריאות הציבור -
החברות האלו יגלו שיותר זול לרמות.
בהסכם פשרה אזרחי ופלילי משולב,
חברת פייזר הסכימה לשלם 2.3 מיליארד דולר, הסכם הפשרה הגדול ביותר בהונאות בריאות
בכל ההיסטוריה של משרד המשפטים.
אבל באותו הזמן החברה הרוויחה, לדעתי, שמונה מיליארד דולר בשנה שעברה.
חלק מאנשי התעשייה סקפטים
לגבי המחשבה שרבות מחברות התרופות רואות בזה כמחיר של עסקים.
מסמכים של הארגון מגלים שלאחר שהחברה הזו ידעה בוודאות מוחלטת שיש ברשותה תרופה...
- מייק פפנטוניו, עורך דין -
נגועה בוירוס האיידס, היא הורידה את המוצר מהמדפים בארה"ב
ואז זרקה אותו בצרפת, אירופה, אסיה ואמריקה הלטינית.
רגע אחד, מייק. רגע אחד.
אתה רוצה להגיד לי שחברת באייר ידעה שהתרופה הזו הייתה נגועה בוירוס האיידס,
היא הוציאה אותה מהשוק באמריקה ודחפה אותה לשווקים מעבר לים?
באייר הייתה צריכה להרוויח על מוצר שהיא לא יכלה למכור באמריקה.
האנשים האלה רציניים. הם מדפיסים כסף.
הם יודעים מה הם עושים והם מצויינים בזה.
ואם הם יכולים לשכנע את הציבור,
תרבות שלמה, במשהו שהוא לא נכון,
הם חוסכים הרבה כסף.
וזה לא עוזר לאף אחד. זה גורם למותם של אנשים רבים.
האחיינית שלי למדה באוניברסיטת אינדיאנה.
היא הייתה סטודנטית לרפואה, היא עברה תאונת דרכים,
ובעקבות זה רשמו לה מייצבי מצב רוח, תרופות אנטי-פסיכוטיות ונוגדי דיכאון,
בסופו של דבר היא לקחה 14 תרופות שונות.
היא נאלצה לפרוש מבית הספר, היא לא הייתה מסוגלת לעבוד.
היא הפסיקה בבת אחת לקחת את התרופות בניסיון להחלים
וזה דבר אסור בהחלט.
לעולם אל תפסיק תרופה פסיכיאטרית בבת אחת,
כי אז כל עולמך יסתחרר.
ואז מתוך ייאוש, היא הלכה לחדרה של אחותה הקטנה,
לקחה משם כד שמן בצורת מלאך,
שפכה את השמן על עצמה והציתה אותו,
והיא שרפה את עצמה בחיים.
ולאחר שביצעתי את המחקר שלי בנושא
והבנתי שהמידע היה שם כל הזמן,
על כך שהתרופות האלו גורמות לנטיות אובדניות, מתחילת הדרך
ושתעשיית התרופות ומנהל המזון והתרופות טייחו את זה, כעסתי.
יצאתי נגדם כשהם הרגו את האחיינית שלי וזה מה שקרה לאחיינית שלי.
הם הרגו את אחיך, הם הרגו את האחיינית שלי,
כי הם ידעו שהדברים האלה קיימים
והם ידעו שיש אנשים פגיעים שייקחו את התרופות
והם לא אמרו לנו את זה.
האחריות היא שלהם.
אנשים תמיד שואלים אותי: "את לא פוחדת שתעשיית התרופות תהרוג אותך?"
ממש לא. אני פוחדת שהם יהרגו אותך ואותך ואת כל מי שאני מכירה
ואת כל מי שאני אוהבת ואני אשאר כאן ואצעק בכל הכוח.
מזה אני פוחדת.
לכן, כל דבר שמישהו יכול לעשות כדי לתרום למטרה הזו, זו חובתו המוסרית.
האם גוון צדקה? תעשיית התרופות באמת הרגה את האחיינית שלה?
היא באמת הרגה את אחי?
זהו גרג קריטסר.
הוא עיתונאי שכתב את אחד הספרים המצליחים בנושא היחסים של אמריקה עם תרופות,
ושמו "דור אר-איקס" (מרשם לתרופה)
נראה שיש לנו תרבות של התמכרויות, נכון?
- גרג קריטסר, מחבר "דור אר-איקס" -
יש לנו את תעשיית התרופות, שכמובן מייצרת את התרופות האלו
כי יש דרישה עבורן.
הם גם יוצרים דרישה.
יש רופאים שסוחרים בתרופות,
יש רופאים טובים ורופאים רעים.
יש תרופות טובות ותרופות רעות.
מי הרעים ומי הטובים בסיפור הזה, או שאולי אין כאלה בכלל,
או שהם בריונים ברמות שונות?
כעיתונאי, אני תמיד מחפש את הרעים,
כתבתי את הספר שלי על תרופות מרשם,
ויש שאמרו:
"קריטסר ממש ניקה אותם מאשמה, הוא לא גינה אותם",
ותחושתי הייתה: "אני רק אראה לכם מה הם עושים ואתם תחליטו אם זה רע או לא".
אנחנו האמריקאים מהירים להעניש נבל, החל מהקומוניסטים במלחמה הקרה,
וכלה בלוחמי הג'יהאד במסגרת המלחמה בטרור.
זה נותן תחושה טובה להאשים מישהו, ואין מישהו ראוי יותר מתעשיית התרופות.
אבל נבלים קלים זו פשוט כתיבה גרועה. אין דבר ההורס סרטים יותר מנבלים קלים.
אבל מה לגבי כל הדברים הטובים שתעשיית התרופות עשתה?
הרפואה המודרנית ניצחה מחלות שטבחו בבני אדם והרגו מיליונים במהלך המאה.
אבעבועות רוח, דיפטריה, מלריה,
חצבת, פוליו ואיידס
הוכחדו לחלוטין על ידי תרופות,
וזה רק במהלך המאה האחרונה, אז אולי תעשיית התרופות היא לא המחלה עצמה
אלא תסמין נוסף של תרבות ההתמכרות באמריקה.
אני חושב שאחת הבעיות הגדולות היא התרבות שאתה מדבר עליה.
אני לא בהכרח קורא לה תרבות התמכרות. אני קורא לה תרבות ה"לתקן-דברים-מהר".
למה אתה חושב שכל כך קל לאנשים ללכת ישר על הפתרון המהיר והקל?
זה אנושי לרצות את הפתרון הקל והמהיר.
אנחנו רוצים להפחית את בזבוז הקלוריות.
זה בסיסי מאוד. זה תמיד יהיה חלק מהעניין.
השאלה היא למה המערכת מתאימה את עצמה לזה?
אני חושב שזה קפיטליזם שוק-חופשי טהור.
- מכירות טבק -
אין חכם כבעל ניסיון, כך אומרים.
אולי הסיבה לכך שתעשיית הטובות כה טובה בלהזין את עצמה מהאופי המתמכר שלנו
היא שהם מכורים בעצמם. ומהי ההתמכרות שלהם?
רווח.
בעבר חברות תרופות ראו עצמן כחברות למדע רפואי.
במקרים רבים עמד בראשן מדען או רופא. אם הם יצרו רווח של 10 אחוז, זה היה מצויין.
אם הם יצרו תרופה אחת בשנה, זה היה מצויין.
אם תבחן את הרישומים של שימועי הקונגרס משנת 1983 בנושא פרסום של תרופות מרשם,
יש שם מכתבים רבים שכתוב בהם הרבה מאוד על כמה שהרעיון הזה גרוע וכו'.
ובכן, כל המכתבים האלה נכתבו על ידי הנשיאים של חברות התרופות הגדולות.
האנשים האלה השתנו. הדור שבא אחריהם לא הורכב מרופאים.
הם היו אנשים שרצו 15 אחוזים.
אני רוצה פרסומות בירחון "הצופה",
בכל עיתוני המכללות, פרסומות גדולות בצבע.
נראה כאילו חברות התרופות מכורות לכסף.
הם כמו מכורים בעצמם, במידה מסוימת.
זה לא חדש. זה לא חדש.
זה מה שהם עושים, נכון? הם מתכוונים ללכת עד הסוף.
אם תלך לספר, תקבל תספורת. אם תלך לבר, תקבל משקה.
אני רואה את חברות התרופות כיוצרים של סרטים
הם החליטו, "יש לי את הסרט הזה ואני הולך להראות לכם אותו.
אני אראה לכם אותו בתדירות כה גבוהה, שבסופו של דבר אתם תפנימו אותו."
ומתישהו כשתחלו באחת המחלות האלו, אתם תגידו, "אני אנסה את זה."
כשיוצרים תרבות שבה ברירת המחדל היא כדור
ולא דברים אחרים שיכולים לעזור להחלים,
שם מסיימים עם התמכרות.
מקור המילה "פארמאסוטיקל" (תרופה באנגלית) הוא "פארמאקון".
זו מילה ביוונית שיש לה שתי משמעויות:
אחת היא "תרופה" והשנייה היא "רעל".
זו מילה מאוד עמוקה,
כי כשחושבים על זה, כמעט כל התרופות הן רעל.
מדובר במשהו זר לגוף שלנו, שאליו חלק כזה או אחר בגופנו ייצר תגובה,
כמו לפולש זר.
לפעמים התגובה היא טובה ואנו נחלים,
אבל יש מחיר לרעל, כמו שאני אוהב לומר.
באמריקה אנחנו טוענים שקיימת מלחמה בסמים, כן?
כן, "מלחמה בסמים". לא, אין.
זו מלחמה בכסף, זו תחרות שמטרתה להשיג כמה שיותר כסף.
גם אני הרווחתי כסף בדרכים לא הולמות בעבר.
כולם מעורבים במלחמה הזו. בהחלט.
אני הייתי עושה זאת. -כן.
אבל למה אף אחד לא עוצר את זה?
למה אף אחד לא עוצר מכונה שמדפיסה כסף?
אני לא רוצה לענות על זה. אתה יודע את התשובה לזה.
כל מי שצופה בזה יודע את התשובה לשאלה הזו.
למה תעשיית הנפט מקבלת תמיכה כספית מהממשלה?
כי היא נותנת חסות לקמפיינים.
למה מאפשרים לתעשיית התרופות להמשיך להרוויח כסף?
כי מדובר באחד האינטרסים החזקים ביותר עבור לוביסטים בכל העולם.
אני חושב שהגענו לנקודה בה ארה"ב,
אירופה, ורוב החברות הגדולות צריכות לשאול את עצמן
האם כלכלת תחום הבריאות תמשיך להתקיים
כשהחברות האלה נמצאות בה,
ולדעתי, בדרך שבה הן פועלות, היא לא.
כאן אנחנו צריכים הנהגה פוליטית.
אבל נראה שלמצוא הנהגה פוליטית זה קשה יותר ממה שנדמה.
בשנת 2013, תעשיית התרופות הוציאה בערך
226 מיליון דולר על שדלנות לממשלה
בעזרת צבא של 1445 לוביסטים.
בקונגרס ישנם רק 535 חברים.
כלומר, תעשיית התרופות הוציאה מעל 422 אלף דולר עבור כל חבר בקונגרס,
מה שמבטיח שממשלת ארה"ב ידעה בדיוק מה תעשיית התרופות רצתה.
זו כמות גדלוה מאוד של השפעה.
ובשנת 1992, הקונגרס אישר את "חוק התשלום עבור נוטלי תרופות מרשם",
שאפשר לחברות התרופות לתת תשלום מהיר למנהל המזון והתרופות,
על סך יותר מ-350 אלף דולר לכל תרופה, בכדי לזרז את תהליך האישור.
כמו הכרטיס המהיר בדיסנילנד, התרופות שלהן קופצות ישר לתחילת התור,
והתוצאה?
יותר תרופות שיוצאות לשוק וזינוק חד ברווחים של תעשיית התרופות.
אם הצלחה נמדדת ברווחים כספיים, תעשיית התרופות מצליחה בענק.
אולי הורשו צדק. אולי כולם מעורבים בסיפור.
אומרים שאם יש לך בעיה באמריקה, אתה יכול לגשת לחבר הקונגרס המקומי שלך.
ניסיתי לעשות זאת בסרט הקודם שלי. אולי הפעם זה יעבוד טוב יותר.
זהו חבר הקונגרס של קליפורניה, טד ליו.
במדינה בעלת מספר רב במיוחד של התמכרויות לאופיאטים ומנות יתר,
חבר הקונגרס ליו, שלא כמו פוליטיקאים רבים אחרים,
באמת מנסה לעשות משהו בנידון.
במשך זמן רב ניהלנו מלחמה בסמים לא חוקיים.
אלה סמים חוקיים שהורגים הרבה יותר אנשים...
- סנטור טד ליו, חבר בסנאט הקליפורני -
ואנו צריכים שיהיו לנו מנגנונים מוכנים, כך שנוכל לזהות כשמישהו עושה שימוש לרעה
במשככי כאבים.
מערכת "קיורז", לדוגמא, היא מסד נתונים שביכולתו להודיע לבתי מרקחת ולרופאים
אם מטופל מסוים הולך למספר בתי מרקחת או למספר רופאים,
בניסיון להשיג את אותן התרופות.
האם יש התקדמות ביישום "קיורז"
או מערכת דומה ברמה הלאומית?
זה היה מצויין אם הייתה תכנית לאומית שמקבלת מימון מלא.
כידוע לך, קשה מאוד להעביר הצעות כאלו בקונגרס בימינו,
כך שאין לי תקוות גדולות לכך, ולכן אני חושב שכל מדינה בנפרד תיאלץ לטפל בזה בתחומה.
מהי תחושתך לגבי מריחואנה רפואית?
ובכן, אנשים לא מתים ממריחואנה רפואית,
הם מתים מתרופות מרשם חוקיות,
במיוחד ממשככי כאבים חזקים.
אני רוצה לשאול אותך משהו, כי אני חושב שזה מטורף,
אתה יכול להיכנס לאתר קרייגסליסט, ולהקליד, למשל, "אוקסיקונטין" או "זנקס",
כל דבר שתרצה, ופשוט למצוא ולהשיג את זה.
כבר הטילו איסור על דברים כאלה בעבר, כמו נערות ליווי באתר קרייגסליסט,
אבל לא עשו שום דבר בנוגע לתרופות מרשם. איך אנחנו גורמים לאנשים כאלה לשתף פעולה?
לא ידעתי את זה עד שאמרת לי. תרשה לי לשאול אותך,
כשאתה מחפש משהו כזה באתר קרייגסליסט, מדובר ברופא שנותן לך מרשם,
או שאתה מקבל משלוח הביתה? -לא, מדובר באדם אקראי.
ואתה פשוט מקבל את זה? -אתה הולך לפגוש איזה בחור מפוקפק,
באזור מפוקפק בעיר.
יש למשל ורוד, משלוח בלבד, 10 דולר, אתה לוחץ על זה.
מינימום 10 יח', חובה לספק כתובת. משלוח דיסקרטי, חובה לספק מספר לחזרה.
כמות מוגבלת.
ניתן לשלוח אימייל לכתובת...
המתן לשיחה חוזרת או הודעת טקסט.
זה לא חוקי.
ניתן לעצור את זה.
ניתן להגדיר מילים מסוימות
כך שכל הודעה שמכילה אותן תוסר.
הבנתי. -זה די פשוט, נכון?
כן, זה מטורף. תודה לך.
תראה, זה סובוקסון. -אלוהים אדירים.
"יש לי קצת יותר מעשרה. אני מעוניין למכור את כולם בבת אחת".
זה פשוט לא חוקי, זה מדהים. תודה על כך שהראית לי את זה.
תודה. סבבה.
- כעבור חודש -
הסנאטור ליו עורך מסיבת עיתונאים
במטרה לגרום לקרייגסליסט להפסיק לאפשר לאנשים
לפרסם תרופות מרשם באתר
וכל זה בגלל הסרט הזה, זה מטורף.
זה מעניין שאפשר להכין סרט ובאמת להשפיע וליצור שינוי אצל אנשים
ובתהליכים שקורים באופן יום-יומי, ואולי אפילו להציל חיים של מישהו בדרך.
אם לא, אז כרגע הלשנתי על כל ספסרי הסמים של האנשים האלה, ועכשיו הם בטח ישנאו אותי,
אבל לא אני גרמתי לאיסור על זנות, אם מישהו תהה.
אם מישהו ינסה למכור סמים באתר קרייגסליסט, אנחנו נשלח אותו לכלא.
זהו המסר שלי אליכם.
הסנאטור ליו. -תודה.
תודה לך, סגן פנטיס.
ישנם הרוגים רבים יותר מתרופות מרשם מאשר קוקאין והרואין יחד,
ואתר קרייגסליסט מסייע לכך.
לכן בחודש שעבר, הסנאטור של מדינת נבאדה, סגרבלום,
ואני שלחנו מכתב לבעלי האתר וביקשנו מהם להוריד את המודעות האלו.
נכון להיום, הם לא עשו זאת. אנחנו קוראים לקרייגסליסט בשנית לאסור מיד
על פרסום המודעות מסוג זה, כפי שהם עשו עם מודעות לזנות.
מדובר בבעיה רצינית מאוד.
הגיע הזמן שבקרייגסליסט יעשו את הדבר האחראי,
שהוא לאסור על מודעות כאלו.
הסיבה היחידה שבגללה ידעתי על קניית תרופות בקרייגסליסט היא כי עשיתי זאת בעצמי.
אני לא שמח להודות שעשיתי זאת, אבל עשיתי זאת, ואני חושב שהדרך היחידה ליצור שינוי
היא לצאת ולדבר בצורה גלויה עם אנשים ולספר להם מה עשית,
ואני התמכרתי לכדורים כי הייתה לי בעיה במפרק הירך,
אבל זה לא שונה ממישהו שהתמכר כי הוא אוהב להתמסטל.
אחי מת ואחת הסיבות העיקריות שבגללן הוא לא פה היא תרופות מרשם,
ולכן עד שלא רואים את זה קורה, עד שלא רואים אנשים שהולכים בדרך הזו,
חושבים שזו בדיחה, וזו לא. זה עניין רציני.
תלך מפה כבר! -תודה!
- כעבור שישה חודשים -
נודע לי לראשונה על ההתמכרויות של כריס
דרך חבר שלו לילנד, שיצר איתי קשר כמה פעמים.
זה היה קצת מוזר, כי הייתי מקבל שיחה, והוא היה אומר:
"היי, תדע שעובר על אחיך משהו,
ואני חושש שזה מתפתח לבעיה רצינית."
ואז היינו מדברים שוב אחרי כמה חודשים, והייתי שואל: "מה שלום כריס?"
כי הוא תמיד היה נותן לי תשובה ישירה, והוא היה אומר: "נראה שהוא חזר להיות ממוקד,
נראה שמצבו טוב, יש התקדמות בסרט שלו ובקריירה שלו,
ונראה שהולך לו טוב."
כמה חודשים לאחר מכן שוב הייתי מקבל שיחה, הוא היה אומר: "נראה שהמצב לא כל כך טוב."
לבסוף זה הגיע לשיא שבו החברה שלו
התקשרה וזה היה די מפחיד.
קודם כל, מדובר במספר ש...
אני לא באמת עונה לטלפון שלי אי פעם. אני לעולם לא עונה לטלפון,
אבל הייתה לי תחושה שמשהו לא היה כשורה.
הייתה לי תחושה שאולי קרה משהו רע אז עניתי,
זו הייתה חברה שלו והיא לא הצליחה לדבר.
לא הצלחתי להבין בכלל מי זה היה. היא אמרה: "זו לורן",
עניתי: "לורן? כן, נכון. החברה של כריס."
היא הייתה מאוד מודאגת, היסטרית.
ניסיתי להרגיע אותה ולהבין מה קורה,
היא אמרה שהיא עמדה מחוץ לדירה שלו,
והיא חששה להיכנס כי היא פחדה ממה שהיא תמצא שם.
היא לא ידעה באיזה מצב גרוע הוא יהיה.
היא לא ידעה אם הוא מת, שוכב על הרצפה.
למרבה המזל, היא לא מצאה אותי מת, אבל לא הייתי רחוק מכך.
האמת היא שגם במהלך יצירת הסרט הזה, שיקרתי לכולם.
ההתמכרות שלי לכדורים לא באמת נגמרה אחרי הניתוח שעברתי.
החלפתי את הכדורים באלכוהול, מה שהוביל אותי מיד בחזרה לכדורים.
המשפחה שלי התגייסה
ומהר מאוד מצאתי את עצמי שוב אצל ריצ'רד טייט במכון הגמילה,
רק שהפעם הייתי מטופל.
אחרי 60 ימים של גמילה, זכיתי סוף סוף לחזור הביתה.
אני כל כך שמחה שאתה בבית.
התפללתי הרבה בשביל שזה יקרה.
אני כל כך שמחה שמצבך השתפר.
אני מצטערת. -זה בסדר.
הייתי צריך ללכת לגמילה, אז כל מה שעשיתי,
בין אם זה היה בצורה לא מודעת... זה בטח לא היה בצורה מודעת.
זה לא היה מודע.
כל מה שעשיתי שלא במודע, היה סוג של זעקה מוזרה לעזרה
כי לא ידעתי איך לומר את זה. ידעתי שעדיין יש לי בעיה, ולא יכולתי...
הייתי כאילו...
יצאתי וגייסתי כסף עבור הסרט הזה, קיבלתי מימון לסרט,
והם אמרו: "בסדר, הנה, לך תיצור את הסרט." מה אני אמור לעשות, לעצור ולהגיד להם,
"תראו, הנה הבעיה עם הסרט: אני בעצם מכור לסמים ולאלכוהול
ואני לא מסוגל להודות בכך,
אז בעצם בואו לא נצלם את הסרט"? אני כבר התחלתי להניע את התהליך,
וכשהם אמרו, "טוב, ניצחת, קיבלת את הכסף", חשבתי לעצמי:
"לעזאזל, השגתי את הכסף. עכשיו אני באמת חייב לעשות את זה."
כשזה נוגע אליך, אם אני מקבל ממך הרבה שיחות ונשמע שאתה מתרגש,
אז אני יודע שאתה במצב טוב. כשאתה לא רוצה לדבר אני יודע שמצבך לא טוב,
ואז אני לא רוצה לנהל איתך שיחה כזאת.
זה מהדברים האלה שמתגלגלים מעצמם, ואני חושב:
"הוא פשוט יגיד לי ללכת להזדיין", ואני לא אדע למה.
אבל אני לא הייתי עושה כזה דבר. אני מכבד אותך כנראה יותר מכולם.
במצב כזה אתה היית היחיד שהייתי מקשיב לו. -כן.
היחיד. -כן. זה קשה, כמו שאמרתי.
זה מעציב אותי גם עכשיו.
יש כל כך הרבה דברים ששיקרתי לגביהם.
יש הרבה דברים שאני מצטער עליהם,
אפילו במהלך הסרט הזה אני שקרן.
באמצע הסרט רואים אותי הולך לבירת המדינה, מדבר עם הסנאטור ואומר לו:
"אתה יכול לקנות התרופות האלו בקרייגסליסט", והוא אומר: "איך אתה יודע את זה?"
עניתי לו: "הייתי עושה את זה בעצמי לפני שנים."
עשיתי את זה בזמן שעבדתי על הסרט הזה.
התקשרתי לאנשים מקרייגסליסט וקניתי זנקס.
כשאתה מכור, אין לך ברירה.
זה לא אתה ששולט בהתמכרות, ההתמכרות שולטת בך.
בעצם מדובר בהפרעת התנהגות.
אתה מרגיל את עצמך,
אתה חוזר על פעולות מסוימות שוב ושוב,
ואתה יוצר מסלול של נוירונים במוח. אתה מבין?
וזו הופכת לפעולה שהכי סביר שתחזור עליה.
בכל פעם שאתה יוצא מאיזון, בכל דבר שהוא,
ברמה הכי בסיסית
מדובר בהתנהגות שאתה רוצה לשנות,
ואתה צריך להחליף אותה
בהתנהגות יותר מודעת ומאוזנת.
אתה מחליף את ההתנהגות שמזיקה לך
או מצערת אותך בהתנהגות שמשרתת אותך.
הבעיה עם אנשים היא שהם לא רוצים לקחת אחריות.
הם רוצים להאשים מישהו אחר.
תעשיית התרופות לא תוכל לעשות לנו את זה אם אנחנו לא נאפשר לה.
יש גם משהו שנקרא ביקוש של צרכנים.
אם לא היה ביקוש, הם היו מפסיקים לדחוף לנו את התרופות לתוך הגרון.
לכן אנשים צריכים להיות פעילים, הם צריכים להתחיל לחנך את עצמם
ולהיות סנגורי הבריאות של עצמם.
אם אתה לא תדאג לעצמך, אף אחד לא יעשה זאת בשבילך.
זו קת' טיילור. היא פסיכולוגית ילדים שמתמחה במשפחות שמתמודדות עם התמכרויות.
למה את חושבת שהתמכרות היא בעיה כל כך קשה באמריקה?
- קתרין טיילור. מומחית התמכרויות בילדים -
התרבות שלנו מאמנת אותנו להימנע מדברים רעים.
אני עובדת עם הרבה ילדים, ואני מבקשת מהם להיזכר במקרה שבו הרגישו עצובים,
ויש הרבה ילדים שלא מצליחים לעשות זאת, כי אנחנו לא אמורים להרגיש עצובים.
אנחנו מקבלים מסרים מהתקשורת ומהתרבות שלנו שהכול צריך להיות מצויין.
כל אחד יכול פשוט להיכנס לפייסבוק, נכון? הכול נראה נהדר בפייסבוק.
כולנו מנהלים קמפיינים קטנים שמראים כמה החיים שלנו נהדרים,
ואנחנו רוצים את הבית המושלם, אנחנו רוצים את החלום האמריקאי
והכול יהיה נהדר, כך שההכחשה הקשה הזו של כל דבר שהוא שלילי
גורמת לנו להרגיש מאוד לא בנוח.
הרבה פעמים התחושות האלו נורמליות.
תחושות שליליות הן נורמליות.
לחוש עצב זה נורמלי. זה חלק מהחיים. אנחנו צריכים לקבל את זה.
כשעברתי על הצילומים של הסרט הזה
נתקלתי בראיון שאבי ניהל עם אחי קצת לפני מותו,
נראה שהראיון הגיע ללב העניין.
אז, מה התכנית שלך? מה אתה חושב שתעשה?
מה שאני צריך לעשות זה,
את כל האנרגיה, הזמן והכסף שאני מבזבז על השמדה עצמית,
אני צריך להשקיע אותם בשיפור עצמי.
הדבר הכי בולט במה שאמרת הוא שאתה לא רוצה להיות ממוצע,
והנקודה שלי היא שאין שום דבר פסול בלהיות אדם ממוצע,
כי האדם הממוצע הוא זה שנלחם עבור המדינה שלו.
הוא לא יודע איך לעשות את זה, אבל הוא מגיע לנורמנדי, לחוף,
ומחליט שהוא הולך לאזור אומץ ולבצע את המשימה.
זה האדם הממוצע. הוא מגייס כוחות ומטפל בבעיה, לא משנה כמה היא קשה.
אני לא מרגיש שיש בעיה בלהיות ממוצע, אבל אתה כן.
לדעתי אתה חושב שאתה צריך,
או רוצה להיות כוכב.
חשבתי שהתגברתי על זה, אבל נראה שלא.
אבל זה העניין, אני לא חושב שזה היה מסב לך אושר גם אם היית.
אתה לא יכול להיות כוכב, או אישיות גדולה, או מצויין בשום דבר,
עד שלא תיקח את עצמך בידיים ותפתור את הבעיות שלך עם עצמך.
אולי תצליח להיות מאושר ומוצלח ואולי זה יביא למותך אם תמשיך בדרך הזו.
זה לא מה שאני רוצה שיקרה לך. -טוב.
אני כאן כי אני מוכן לעשות כל דבר שצריך כדי לעזור לך. אני אוהב אותך.
אני כבר לא יודע מה עוד לומר.
גם אני לא, אבל לדעתי כדאי שנדבר שוב לפני שהם הולכים, בסדר? אני אוהב אותך.
אני אוהב אותך.
תודה שבאת עד לכאן.
אני כבר לא מצליח לקום יותר.
בתחילת הסרט, אמרתי שהגיבורים שלי מתים, אבל אולי בחרתי את הגיבורים הלא נכונים.
אולי הגיבורים האמתיים הם האנשים הממוצעים, אנשים כמו אבא שלי.
אולי אם מאד דוג ואני היינו מסתפקים במה שהיה לנו,
במקום להרגיש שהדשא של השכן ירוק יותר,
לא היינו פונים למשהו חיצוני כדי למצוא אושר.
במובן חשוב, הסרט הזה לא באמת עוסק רק בתרופות מרשם.
הוא עוסק בהתמכרות. הוא עוסק בשאלה:
"למה אנחנו מכורים לחרא הזה?"
למה אנחנו אומרים כל כך בקלות: "אני צריך את הקפה שלי כל יום,
אני צריך את זה ואת זה כל יום".
כשאנחנו מגיעים לגבול של כמות ההתמכרויות שלנו,
פתאום יוצא משהו חדש לשוק.
אם למדתי משהו במהלך הכנת הסרט הזה, זה שאמריקה היא אומה של מכורים.
אנו חיים בתרבות צריכה של פתרונות מהירים, שם החיים הטובים נמצאים במרחק רכישה אחת.
בין אם זה רכב חדש, טלפון סלולרי חדש או תרופה חדשה,
כל בעיותיך ייעלמו בעזרת המוצר החדש והמדהים הזה,
וזה משהו שתעשיית התרופות ניצלה בצורה מצוינת ועם השלכות איומות.
אנחנו מופגזים ללא הרף בתמונות של אורח חיים שלא ניתן להשיג באמת,
עם אנשים שתמיד מחייכים ונראה שאין להם בעיות בחיים.
אבל העולם האמיתי מלא בבעיות,
ולעולם לא אומרים לנו מה לעשות לגבי הריקנות שזה משאיר מאחור.
אבל אני לוקח הרבה תרופות מרשם, יש כאן סיפור?
לא, יש כאן התמכרות.
האם התמכרות למשחקי וידאו היא בעיה רפואית?
ממצאים מרעישים בנושא כוחם הממכר של מאכלים מתוקים, מלוחים ומשמינים...
ההתמכרות לקפה היא אמיתית, ואמריקאים שותים יותר קפה מכל אחד אחר.
אנחנוו מדווחים על התמכרות לאינטרנט, על אם שבילתה 50 שעות בשבוע
במשחקים אינטרנטיים, ועל אב שהתמכר לאתרי פורנוגרפיה.
איפה שהוא בדרך, החלפנו את הדבר הקשה לעשייה בדבר הקל לעשייה,
וזה לא עשה לנו טוב.
במסגרת המאמצים שלנו להיות המדינה הטובה ביותר בעולם,
איבדנו את מה שהפך אותנו לכזו מלכתחילה.
הגיע הזמן שאמריקה תעבור גמילה.
אנחנו צריכים לבחון למה אנחנו כל כך ממהרים לאכול את הצ'יזבורגר הזה,
לשתות את הקפה הזה או לקחת את התרופות האלו.
האם אנחנו באמת צריכים את זה,
או שאנחנו רק מאכילים את המכור שמתחבא בכל אחד מאתנו?
עברית: הדר כהן