30 miljoonan kilometrin päässä Maasta kaikkien aikojen nopein avaruusalus -
syöksyy kohti Aurinkoa.
Tämä pieni auton kokoinen alus -
kohtaa tähden, joka on miljoona kertaa meidän planeettamme kokoinen.
Tätä pidettiin ennen mahdottomana.
Tämä luotain tarvitsee selvitäkseen uskomatonta uutta teknologiaa.
Sen tehtävä on selvittää tämän vaikuttavan tähden salaisuudet.
Emme ole koskaan päässeet näin lähelle Aurinkoa,
koska vaarana oli se, että luotain sulaa Auringon lähellä.
Luotaimen tuottama uusi tieto -
varoittaa meitä sähkömagneettisten myrskyjen vaaroista.
Aurinkomyrskyt voivat aiheuttaa sähkökatkoksia suurilla alueilla.
Mikään Maasta lähtenyt ei ole päässyt näin lähelle emotähteämme.
Se on täysin tutkimatonta aluetta.
Nyt Parker-aurinkoluotain on matkalla sinne.
Tätä on suunniteltu 60 vuotta.
Nyt me voimme vihdoinkin koskettaa Aurinkoa.
MATKA AURINKOON
18 TUNTIA LAUKAISUHETKEEN
Cape Canaveral, Florida.
NASA on menossa paikkaan, jossa kukaan ei ole vielä käynyt.
Se on matkalla Aurinkoon.
Raketti on odottanut laukaisualustalla Parker-aurinkoluotaimen saapumista.
PROJEKTITUTKIJA
Se on valmis. Se näyttää kauniilta ja se on valmis lähtöön.
Tämän 1,5 miljardin dollarin arvoisen tehtävän tiedeosuudesta -
vastaa projektitutkija Nicky Fox.
Tämä on inspiroiva tutkimusmatka.
Menemme aurinkokunnan viimeiseen osaan,
jota ei ole tutkittu avaruusaluksen avulla.
Sitä voisi verrata uuden mantereen löytämiseen.
Olemme lähettäneet avaruusaluksia aurinkokunnan tärkeimpiin osiin.
Tämä on pieni askel ihmiselle, mutta suuri harppaus ihmiskunnalle.
Emme kuitenkaan ole koskaan käyneet aurinkokunnan keskellä.
Se on täysin tutkimatonta aluetta.
Siksi meillä on paljon suorituspaineita siitä,
että raketin nousu onnistuisi täydellisesti.
Delta IV Heavy on USA:n suurin raketti.
Se vie maata kiertävälle radalle 22:n tonnin painoisia satelliitteja.
Pikkuruinen Parker-aurinkoluotain painaa vain 680 kiloa.
Se tarvitsee näin voimakkaan raketin, jotta se saavuttaa riittävän nopeuden -
matkustaakseen 145 miljoonan kilometrin matkan määränpäähänsä -
Aurinkoon.
Aurinko ylläpitää kaikkea maapallon elämää.
Tämä valtava tähti on luonut koko aurinkokunnan.
Auringon etupuolelle mahtuisi jonoon 109 maapalloa,
ja sen sisälle mahtuisi yli miljoona maapalloa.
Auringon kiertäminen suihkukoneella kestäisi kuusi kuukautta.
Sen ytimessä on valtava atomeja musertava fuusioreaktori,
joka saa aikaan 27 miljoonan asteen lämpötiloja.
Sen ympärillä on valtava pallo ylikuumentunutta plasmaa:
Sähköisesti varautunut pilvi, joka syntyy kun atomit hajoavat -
käsittämättömässä lämpötilassa ja paineessa.
Auringon mahtava voima vaihtelee jatkuvasti,
ja siksi sitä tutkitaan kellon ympäri -
täällä NASA:n Goddard Space Weather Research Centressä.
Aurinkoa kuvataan -
maan kiertoradalla olevista NASA:n aurinko-observatiorioista.
Kun Aurinkoa kuvataan ilmakehän ulkopuolelta avaruudesta käsin,
AURINKOFYSIIKAN TUTKIJA, NASA
se on paljon mielenkiintoisempi.
Se on räjähdyksiä ja energiaa täynnä oleva ympäristö,
jonka magneetti- ja sähkökentät liikkuvat ja muuttuvat koko ajan.
Meistä on uskomatonta nähdä, kuinka dynaaminen Aurinko on.
Auringon dynaamisella pinnalla tapahtuu valtavia räjähdyksiä,
jotka lähettävät säteilyä ja hiukkasia kohti maapalloa.
Täällä näkyy pieniä välähdyksiä.
Itse asiassa nämä pienet räjähdykset ovat monta kertaa isompia kuin USA.
Niistä vapautuu niin paljon energiaa, että se on ällistyttävää.
Kaikki tämä dynaaminen energia -
aiheuttaa välillä valtavia aurinkomyrskyjä,
jotka lähettävät Maahan hiukkasia,
jotka vaikuttavat Maan magneettikenttään.
Ne ovat yksi syy siihen, miksi me tutkimme Aurinkoa niin paljon.
Maapallon pinnalla me emme huomaa näitä valtavia räjähdyksiä,
jotka tapahtuvat miljoonien kilometrien päässä avaruudessa.
Vain harva elossa oleva ihminen on kokenut suuren aurinkomyrskyn.
159 vuotta sitten -
kaikkien aikojen voimakkain aurinkomyrsky aiheutti kaaoksen.
Syyskuun 1. päivä, 1859.
Englantilainen astronomi Richard Carrington piirtää auringonpilkkuja,
jotka hän on nähnyt Redhillin kylässä sijaitsevalla teleskoopillaan.
Siihen aikaan Auringon pintaa katseltiin kaikkialla maailmassa.
AVARUUSFYSIIKAN TOHTORI
Carrington istui observatoriossaan joka päivä,
koska hänen kotonaan oli teleskooppi.
Hän heijasti Auringon kuvan paperille ja piirsi kuvan aktiivisesta alueesta.
Eräänä päivänä hän piirsi auringonpilkkua,
kun hän näki ennätysmäisen suuren auringon soihdun.
Carrington näki kirkkaat valopilkut paperilla,
koska auringon soihdut olivat niin kirkkaita,
että ne aiheuttivat kirkkaita pisteitä Auringon pinnalla.
Carringtonin piirustus esittää kaikkien aikojen suurinta auringon soihtua.
Tutkijat ymmärsivät ensimmäistä kertaa,
että aurinkomyrskyt saattavat tuhota teknologiaa Maan pinnalla.
Sillä oli mullistava vaikutus maapalloon noin 18 tunnin kuluttua.
Sähkötyslinjat kipinöivät ja syttyivät tuleen,
ja kompassit menivät sekaisin.
AVARUUSLENTOTIETEEN TOHTORI Se muodosti valtavan aurinkomyrskyn,
joka häiritsi Maan magneettikenttää
ja vei energiaa Maan säteilyvyöhykkeisiin.
Revontulia nähtiin jopa Kuubassa saakka.
Niitä nähtiin paikoissa, jossa niitä ei ollut koskaan ennen nähty.
Australiassa, Isossa-Britanniassa ja jopa Floridassa voitiin nähdä niitä.
Tämä kaaosta aiheuttanut aurinkomyrsky -
tunnetaan nyt nimellä "Carrington event".
Lennätin oli juuri keksitty vuonna 1859.
Se oli ainoa pitkän matkan viestintäväline.
Aurinkomyrskyn aiheuttama hiukkaspurkaus osui Maahan -
ja aiheutti vakavia vahinkoja tietoliikenteelle.
Silloin se katkaisi tietoliikenteen neljäksi päiväksi.
Se ei vaikuta kovin vakavalta nyt,
mutta jos menettäisimme kaiken elektronisen tietoliikenteen -
ja sähköverkot moneksi viikoksi tai kuukaudeksi,
sillä olisi valtava vaikutus elämään ja yhteiskuntaan.
Jos se tapahtuisi nykypäivänä,
me emme ehkä ehtisi katkaista sähköä sähköverkoista.
Muuntajat saattaisivat tuhoutua molemmilla USA:n rannikoilla.
Sähköverkoston korjaaminen voisi viedä vuosia tai jopa vuosikymmeniä.
Jos me menettäisimme internetin nyt, siitä seuraisi valtava paniikki.
GPS-järjestelmä voisi häiriintyä.
Me käytämme GPS:ää muun muassa logistiikassa.
Suurissa kaupungeissa ruoka riittäisi noin 12 tunniksi,
ja jos jakelulogistiikka ei toimi, kaupungista loppuu ruoka.
Mitä me teemme hurrikaanin tai maanjäristyksen sattuessa?
Ihmiset pakenevat silloin läheiseen kaupunkiin.
Meillä ei ole sitä vaihtoehtoa valtavan aurinkomyrskyn aikana.
Se vaikuttaa kaikkialla, emmekä voi paeta minnekään.
Emme tiedä, milloin Carrington eventin kaltainen aurinkomyrsky toistuu.
Sellainen voi alkaa vaikka nyt.
Suuren aurinkomyrskyn vaikutukset olisivat katastrofaalisia,
joten meidän pitää varautua sellaiseen.
Tarvitsemme varhaisemman varoitus- järjestelmän aurinkomyrskyjen varalta.
Siihen me tarvitsemme tieteellistä tietoa,
jota saa vain Auringosta. Juuri siksi me olemme menossa sinne.
Kymmenen, yhdeksän, kahdeksan, seitsemän, kuusi,
viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi.
Elokuun 12. päivä, 2018.
Parker-aurinkoluotain on valmis nousuun aikaisin aamulla.
10 MINUUTTIA NOUSUUN
Ryhmämme jäsenet ovat todella innoissaan noususta.
Meillä on läheinen suhde tähän alukseen.
Olemme nähneet, kun se kasvoi isoksi vuosien varrella.
Meille se on kuin ihminen. Se on ryhmämme jäsen.
Juuri se meistä lähtee matkalle ja saa tehdä uskomattomia löytöjä.
Tarkistan valmiuden lähtölaskentaan.
-Työntövoima. -Valmis.
-Hydrauliikka. -Valmis.
-VOX. -Valmis.
Raketin nousu on luultavasti tehtävän vaarallisin vaihe.
AVARUUSLENTOTIETEEN TOHTORI Raketissa on valtavasti räjähteitä.
Se on hallittu räjähdys.
Jos hallinta pettää vähänkin, kaikki on ohi.
Yhdeksän, kahdeksan, seitsemän, kuusi, viisi,
neljä, kolme, kaksi, yksi, nolla.
Delta IV Heavy -raketti nousee nyt.
Sen sisällä on NASA:n Parker-aurinkoluotain,
jonka tehtävä on paljastaa lähitähtemme Auringon salaisuudet.
Se oli valmis lähtemään. Olin pitkästä aikaa sanaton,
kun näin, kuinka kauniisti se valaisi taivaan.
Torni ohitettu. Lentoaika on kymmenen sekuntia.
Vaikka me olimme kilometrien päässä raketista,
raketista lähtevä ääni oli niin kova,
että se sai rintakehäni värisemään.
3 MINUUTTIA JA 55 SEKUNTIA LAUKAISUSTA
Sivuilla olevat moottorit kävivät täydellä voimalla.
Kun polttoaine loppui, ne putosivat,
ja keskellä oleva moottori alkoi työntää kantorakettia.
150 kilometriä Karibianmeren yläpuolella raketin kärki aukeaa.
6 MINUUTTIA JA 10 SEKUNTIA LAUKAISUSTA
Tutkijat ja insinöörit seuraavat aurinkoluotaimen matkaa -
neljästä eri valvomosta eri puolilla maata.
30 minuutin kuluttua toinen vaihe irtoaa.
37 MINUUTTIA JA 9 SEKUNTIA LAUKAISUSTA
Parker-aurinkoluotain lähtee vihdoinkin maapalloltamme.
85 PÄIVÄN MATKA AURINKOON
Minulla oli silloin sekavia tunteita.
Olin ylpeä ja nautin siitä näystä, mutta en halunnut erota luotaimesta.
Se oli minun vauvani, ja se oli lähtenyt planeetaltamme!
Toivoin, että se kirjoittaisi meille joka päivä uusista asioista.
Parker-aurinkoluotaimella on seitsemän vuoden tehtävä.
Tämä on monimutkaisimpia avaruudessa ikinä tehtyjä navigointeja.
24 kierrosta vievät luotaimen vähitellen lähemmäs Auringon koronaa.
Tässä matkasuunnitelmassa on tärkeä ensimmäinen vaihe.
Luotain lentää Venuksen ohi, ja planeetan painovoima -
saa sen tekemään käsijarrukäännöksen kohti Aurinkoa.
Sillä ei ole varaa virheisiin.
Sen viimeisen moottorin pitää käynnistyä juuri oikealla hetkellä.
Se saa Venuksesta suurimman osan nopeudesta.
Jos se ajaa sen ohi, se ei pääse koskaan oikealle kiertoradalle.
Venus on liikkuva kohde.
Me emme voi tähdätä sinne, missä Venus on.
On tähdättävä sinne, missä Venus on viikkojen kuluttua.
Luotain on kuin tarkka-ampuja.
Jos tarkka-ampujan kohde on 900 metrin päässä,
hänen on tähdättävä todella tarkasti osuakseen maaliinsa.
Venus on kuitenkin liikkuva kohde, ja siksi se on haastavampi.
Luoti liikkuu noin 600 metriä sekunnissa.
Siksi sillä kestää lähes kaksi sekuntia kulkea 900 metriä.
Tarkka-ampujan pitää tähdätä siihen kohtaan,
missä maali on kahden sekunnin kuluttua.
Jo 900 metrin matkalla tämä edellyttää tarkkoja laskelmia.
Luotain matkustaa yli 50 miljoonaa kilometriä -
ja liikkuu 50 kertaa nopeammin kuin luoti.
Siksi NASA:lla on ollut todella vaikea tehtävä.
39 MINUUTIN JÄLKEEN
Oikean kurssin asettamiseksi luotaimella on vielä yksi moottori -
raketin kolmannessa vaiheessa. Sen pitäisi käynnistyä nyt.
Kolmannen vaiheen moottori käynnistyy vain kerran.
Siksi meidän on saatava se käynnistymään oikealla hetkellä.
Valvomossa seurataan lentoa radioaaltojen välityksellä.
Tätä kutsutaan telemetriaksi.
Nyt on ilmennyt ongelma.
Kolmannesta vaiheesta ei ole tullut kaikkea telemetriaa.
Meidän olisi pitänyt saada tieto erkanemisesta äsken.
Luotaimen lähettämä telemetria on ainoa tapa,
jolla se kommunikoi valvomon kanssa. Se ei toimi enää.
Valvomo voi vain odottaa.
42 MINUUTIN JÄLKEEN
Kukaan ei tiedä, onko NASA:n aurinkoluotaimella ongelmia vai ei,
koska se ei enää kommunikoi valvomon kanssa.
Kolmannesta vaiheesta ei tullut kaikkea telemetriaa.
Luotaimen laitteiden pitäisi lähettää telemetriatietoja Maahan,
mutta ne eivät saavu valvomoon.
Tutkijat ja insinöörit ovat turhautuneita,
koska he haluavat tietää, että viimeinen moottori käynnistyi.
Meidän olisi pitänyt saada tieto erkanemisesta äsken.
On vaikea sanoa tarkasti.
Valvomossa voidaan nähdä vain NASA:n tv-ohjelma.
Se on animaatio, jossa esitetään, mitä avaruudessa pitäisi tapahtua.
Koska tarkkaa tietoa ei ole,
tämä NASA:n ohjelma voi olla vain kallis piirretty elokuva.
Jos jokin on vialla, vikaa ei voi korjata.
Se ei ole Hubble-avaruusteleskooppi.
Sille ei voida tehdä mitään nousun jälkeen.
Jos vika on vakava, koko tehtävä voi epäonnistua. Sitten tapahtuu jotain.
Kuulimme, että kolmannesta vaiheesta on saatu tietoa Maahan.
Telemetria alkaa toimia taas.
Parker-aurinkoluotaimen signaali on kuultu valvomossa -
ja se varmisti, että viimeinen vaihe onnistui.
Saimme varmistuksen erkanemisvaiheesta.
Luotaimen viimeinen moottori on irronnut,
ja se on turvallisesti matkalla kohti Venusta.
Tutkimusmatka Aurinkoon oli avaruustutkimuksen toivelistan kärjessä -
kun NASA perustettiin 1950-luvulla.
Matkat Marsiin, Saturnukseen ja jopa Plutoon ovat onnistuneet,
mutta Aurinkoa ei ollut tutkittu. Se oli NASA:lle tuntematon alue.
Aurinkoon menevän tutkimusmatkan tärkeyttä -
korosti eräs nuori tutkija, tohtori Eugene Parker.
Hän huomasi aurinkotuulen, joka muodostuu sähköisesti varautuneista hiukkasista,
ja puhaltaa Auringosta pois päin kaikkiin suuntiin.
Parkerin matemaattinen teoria todistaa, että se ympäröi Maan.
Se voi olla vaarallista astronauteille,
jotka ovat Maan magneettikentän ulkopuolella.
1950-luvulla Parkerin ideat olivat todella vallankumouksellisia.
Jotkut ihmiset olivat järkyttyneitä. He väittivät, että olin tehnyt laskuvirheen.
Sanoin, että tarkastetaan sen.
"Tässä on viisi riviä algebraa. Näytä, missä minä tein virheen."
Parker löysi vaaran, josta tulee vieläkin vaarallisempi -
kun auringon soihdut tai muut purkaukset lisäävät säteilyn määrää.
Kuuhun laskeutuneet astronautit olivat vaarassa,
mutta he olivat siellä vain muutaman päivän.
Nyt NASA on kiinnostunut miehitetyistä lennoista Marsiin.
Avaruusaluksen sisälläkin astronautit saattaisivat kärsiä liiasta säteilystä.
NASA tiesi, että meidän pitää päästä Aurinkoon.
Siihen ei vain pystytty 50 vuoteen.
Aluksi sitä pidettiin mahdottomana.
Meillä ei ollut tarvittavaa teknologiaa.
Sitten 2000-luvun puolivälissä me totesimme, että se olikin mahdollista.
Ei ole mitenkään yllättävää, että sitä pidettiin mahdottomana niin kauan.
Ihmiset pelkäsivät ja kunnioittivat Aurinkoa.
Meille se on kiinteä pallo taivaalla,
mutta todellisuudessa sillä ei ole kiinteätä pintaa.
Sen pinta on plasmaa ja valoa, jotka tulevat sen ytimestä.
Sen yläpuolella on Auringon kaasukehä, korona.
Se on hohtava pilvi, joka näkyy ainoastaan täydellisen auringonpimennyksen aikana.
Sen voi nähdä myös NASA:n erikoisteleskoopeilla, kuten tässä.
Koronassa piilee tieteellinen mysteeri,
jota Parker-luotain saattaa auttaa selittämään.
Koronan uloimmat reunat, joka ovat kauimpana kuumasta ytimestä,
ovat kuumempia kuin Auringon pinta.
Tämä on oudosti fysiikan lakien vastaista.
Auringon näkyvä pinta, se keltainen pallo,
on noin 6 000 - 7 000-asteinen.
Kun siirrymme kauemmas Auringon pinnasta -
Auringon kaasukehään eli koronaan,
sen lämpötila on monta miljoonaa astetta. Se on aivan hullua.
Jos astun kauemmas leiritulesta,
minulle tulee kylmempi. Aurinko ei kuitenkaan toimi niin.
Jos Aurinko olisi leirituli,
kauempana siitä olisi kuumempaa kuin koskaan ennen.
Tämä on mysteeri, joka pitää ratkaista.
Kuinka Aurinko lähettää vaarallista säteilyä meitä kohti?
Siksi Parker-aurinkoluotaimen on päästävä kohteeseensa.
Se on täynnä erilaisia tieteellisiä instrumentteja.
Nyt meidän pitää vain tietää,
voiko luotain viedä ne turvallisesti määränpäähänsä.
35 PÄIVÄÄ AURINKOON
Parker-aurinkoluotain kiitää kohti Venusta -
ällistyttävällä 109 000 kilometrin tuntinopeudella.
Sillä nopeudella USA:n halki voisi ajaa todella helposti.
Matka New Yorkista Los Angelesiin kestäisi vain 2,5 minuuttia.
Kun luotaimen vauhti kiihtyy, instrumenttien pitää toimia.
Nousuvaihe on se vaihe, jossa voi tapahtua virheitä.
Silloin voi tapahtua oikosulku, tai jokin voi siirtyä tai rikkoontua.
Jos jonkun Iphonessa tai tietokoneessa on ongelma,
AVARUUSFYSIIKAN TUTKIJA
sen voi viedä huoltoon.
Järjestelmät kytkeytyvät päälle ja lähettävät tietoa yksitellen.
Tässä prosessissa kuluu viikkoja, koska monta asiaa pitää tarkastaa.
Parker-aurinkoluotain on auton kokoinen,
mutta siinä on valtava määrä komponentteja.
NASA:N VANHEMPI TUTKIJA
Antennit keräävät tietoa magneettikentistä.
Luotaimen ainoa kamera ottaa kuvia aurinkotuulesta.
Analysaattorit ottavat näytteitä nopeista hiukkasista.
Vain yksi instrumentti pystyy kestämään Auringon täyden voiman.
Kaikkein urhein luotaimen instrumenteista on kuppi,
joka tutkii Auringon ympäristöä.
Se mittaa kaikkea, millä Aurinko pommittaa luotainta.
Auringosta irtoavat hiukkaset menevät kuppiin,
ja anturit mittaavat niiden nopeuden ja lämpötilan.
Kupin keksi aurinkotutkija Justin Kasper.
Aurinko on siellä 400 - 500 kertaa kirkkaampi -
kuin Maasta katsottuna.
Siksi tämän kupin etupinta -
lämpenee ehkä 1500 - 1600 celsiusasteeseen.
Koska aurinkotuulen pitää päästä kupin sisälle,
en voinut laittaa tähän kantta, joka suojelisi instrumentteja.
Sen pitää olla auki ja osoittaa kohti Aurinkoa.
Instrumenttien rakentaminen avaruusaluksiin -
on ollut Kasperin elämäntyö.
Se onnistui! hyvä!
Kolme, kaksi, yksi. Moottorit ovat käynnistyneet.
Olin pieni lapsi, kun avaruussukkulaohjelma alkoi.
Olin neljännellä luokalla, ja lähes kaikki koululaiset USA:ssa -
kokoontuivat ruokasaliin katsomaan suoraa lähetystä sukkulasta.
Laukaisuun 15 sekuntia.
Kuten näette, se teki minuun vaikutuksen.
Me katsomme, kun Challenger nousee.
Sukkula on noussut ilmaan.
25. sukkulalento on nyt noussut ilmaan.
Se oli ensimmäinen kerta, kun avaruuteen meni ihminen, joka ei ollut astronautti.
Hän oli opettaja.
Kuten saatatte tietää, 60 sekunnin kuluttua tapahtui katastrofi.
16 sekuntia, nopeus 3 200 km/h.
Istuimme ruokasalissa ja ihmettelimme, mitä tapahtui.
Se hetki muutti minua pysyvästi.
Kasper päätti alkaa tutkia avaruutta tavalla, joka ei vaarantaisi ihmishenkiä.
Tämä on selvästi vakava vika.
Olin ällistynyt siitä,
että ihmiset olivat valmiita ottamaan sellaisia riskejä.
Halusin, että jatkaisimme avaruuden tutkimista,
mutta halusin käyttää robotteja vaarallisiin tehtäviin.
Kiinnostuin avaruuden tutkimisesta robottien avulla. Halusin olla osa sitä.
Kasper kehitteli luotaimen kuppia yli kymmenen vuotta.
Hänen mielestään metalliseokset, joissa on kuumuutta kestäviä metalleja -
kuten titaania, zirkoniumia, molybdeeniä ja volframia -
saattaisivat kestää Auringon lämmön.
Missään ei ole niin kuuma, että hän olisi voinut kokeilla tätä teoriaa.
Valitin ranskalaiselle kollegalleni, että minulla oli hyvä idea,
mutta en voinut todistaa NASA:lle,
että se toimii Auringon kuumuudessa. Kuinka voisin kokeilla sitä?
Vastaus tohtori Kasperin kysymyksen piili Ranskan maaseudulla.
Pyreneiden vuoristossa on laitos, jossa oli kaikki tarvittava.
Aurinkouunin tuhannet peilit -
heijastavat Auringon lämmön ja valon yhteen paraboliseen peiliin,
joka on 13-kerroksisen talon kokoinen.
Kaikki säteet keskittyvät yhteen pisteeseen.
Laboratorion apulaisjohtaja Marianne Belat-Pichelin -
kokeilee erilaisia raaka-aineita Auringon lämmössä.
Kaikki valo keskittyy tähän. Voimme nähdä sen veden avulla.
PROMES-TUTKIMUSKESKUKSEN JOHTAJA
Voimme nähdä, kuinka kuuma se on -
kun poltamme siinä puuta.
Kun laitan sen säteeseen, se alkaa palaa heti.
Polttopisteen lämpötila voi olla jopa 3 500 astetta.
Se on kolme kertaa kuumempi kuin laava.
Se voi sulattaa teräsharkon.
Täällä tehdyt kokeet vakuuttivat NASA:n siitä,
että Kasperin volframista valmistama kuppi kestäisi Auringon kuumuuden.
Yllättävää kyllä ranskalaiset auttoivat meitä kokeiden tekemisessä
ja sen ansiosta me pystyimme kehittämään kupin aurinkoluotaimeen.
33 PÄIVÄÄ AURINKOON
Valvomossa tarkistetaan sekä kuppi että muut instrumentit.
Ne kaikki ovat selviytyneet nousuvaiheesta.
Tämä on iso askel eteenpäin, mutta on edessä toinen haaste.
Kun luotain lentää Venuksen ohi, se jää hetkeksi Venuksen taakse.
Emme voi olla yhteydessä luotaimeen vähään aikaan,
sillä meidän pitää odottaa, että se tulee esiin Venuksen takaa.
Kun en voi olla yhteydessä siihen, olen kuin lapsen vanhempi,
joka on huolissaan lapsesta, joka ei ole soittanut.
Haluaisin olla siihen yhteydessä jatkuvasti.
Tässä matkassa on kuitenkin yksi vaihe,
jolloin emme voi olla yhteydessä luotaimeen.
Luotain lähestyy Venusta ja radioviestintä katkeaa pian.
Kun se tulee Venuksen takaa, kaikki on kiinni yhdestä asiasta.
Sen täytyy löytää juuri oikea lentorata kohti Aurinkoa.
33 PÄIVÄÄ AURINKOON
Parker-aurinkoluotain on Venuksen takana, eikä radioviestintä toimi.
Sitten se lähettää Maahan tiedon, että se on oikealla lentoradalla.
Se on matkalla kohti Aurinkoa.
Se on niin kaukana Maasta, että valvomo ei voi vaikuttaa siihen.
Kun luotain menee lähelle Aurinkoa, yhteydet katkeavat.
PROJEKTIJOHTAJA, JOHNS HOPKINS
Auringosta lähtee valtavasti radioaaltoja kaikilla taajuuksilla,
ja ne hukuttavat luotaimen lähettämät signaalit.
Silloin luotain on aivan yksin.
Tästä eteenpäin aurinkotuuli voimistuu, ja kaikesta tulee vaarallisempaa.
Sen täytyy osata pitää huoli itsestään kiertoradalla.
Auringonvalolta kestää kahdeksan minuuttia saavuttaa Maa,
emmekä voi ohjata luotainta.
Jos luotaimeen tulee vika, sen täytyy korjata se itse.
Maassa valvotaan näitä vaaroja.
Aivan kuten meteorologit varoittavat myrskyistä ja hurrikaaneista,
NASA:n tutkijat ennustavat avaruussäätä, jonka Aurinko saa aikaan.
He ennustavat, millaisia vaaroja Parker-luotain joutuu kohtaamaan.
Me ennustamme avaruussäätä,
koska haluamme suojella NASA:n tutkimusmatkoja.
NASA:N AVARUUSSÄÄTUTKIJA
Avaruussää voi vahingoittaa instrumentteja.
Se voi kuumentaa niitä niin paljon, että ne menevät rikki.
Tällaiset työryhmät varoittavat Auringon vaaroista Parker-aurinkoluotainta -
ja esimerkiksi Kansainvälisen avaruusaseman astronautteja.
Kyse on säteilystä.
Se voi vahingoittaa astronautteja, jos he eivät suojaudu siltä.
Maassa ihmisiä suojelee säteilyltä Maan magneettikenttä.
Avaruudessa ei ole sitä.
Aurinkoluotain auttaa meitä ymmärtämään avaruussäätä paremmin.
Saamme tietoa, jonka voimme syöttää malleihin,
jotka ennustavat säätä. Sitten voimme ennustaa sen paremmin.
Parker-luotain voi selviytyä kuumuudessa yhden asian ansiosta.
Sillä on 13 senttiä paksu lämpösuoja.
Lämpösuoja on koko luotaimen silmiinpistävin osa.
Se on elintärkeä, koska se tarjoaa varjoa -
ja pitää luotaimen viileänä. Siksi se on tärkeä.
Insinööri Betsy Congdon kehitteli suojaa kymmenen vuotta.
Betsy on todella mahtava ihminen. Yli vuosikymmenen ajan -
hän on omistautunut sille, että luotaimen suoja toimii.
Hän kutsuu sitä 2,5-metriseksi frisbeeksi.
Auringon lähellä on kuuma,
ja suojan täytyy olla luotaimen ja Auringon välissä,
FYYSIKKO, JOHNS HOPKINS
jotta se suojaisi sitä kuumuudelta.
Se toimii kuin päivänvarjo.
Sen rakenne on yllättävän yksinkertainen.
Suojan pinnalla on lämpöä heijastava keraaminen pinnoite.
Sen alla on hiilikomposiittia.
Suoja on niin tehokas,
että se pitää luotaimen instrumentit normaalissa lämpötilassa.
Suojan pitää kestää jopa 1 400 asteen lämpö.
Se on niin tehokas, että luotaimen rungon lämpötila -
pysyy noin 30 asteessa, joka on sama kuin lämmin kesäpäivä.
Pienet anturit suojan takana varmistavat,
että se on aina oikeassa kulmassa.
Jos Aurinko paistaa anturiin, suoja kääntyy oikeaan kulmaan heti.
Luotain tietää, jos se on väärässä kulmassa.
Se voi korjata asentonsa ilman ihmisten apua.
Se on täysin itsenäisesti toimiva järjestelmä.
Se tietää itse, mitä sen pitää tehdä.
Luotaimen täytyy pitää itsensä oikeassa asennossa -
seuraavat seitsemän vuotta, kun se kiertää Aurinkoa.
Nyt tätä järjestelmää kokeillaan oikeissa olosuhteissa.
Lämpötila nousee.
Luotain on saavuttamassa Auringon.
24 PÄIVÄÄ AURINKOON
Parker-aurinkoluotain on tehnyt pitkän ja kaartelevan matkan.
Se nousi Floridasta ja matkusti miljoonia kilometrejä Venukseen.
Sitten se kulkee vielä miljoonia kilometrejä kohti Aurinkoa.
Toivomme, että se saa kerättyä tietoa instrumenteilla,
joita on tämän pienen aluksen jokaisessa paikassa.
Ehkä se voi auttaa meitä ratkaisemaan Auringon salaisuudet.
Koska se lentää koronan plasmapilvien läpi,
me voimme ehkä paremmin ennustaa vaarallista avaruussäätä,
joka voi aiheuttaa kaaosta maapallolla.
Kaikki Auringosta kerätty tieto -
voi auttaa meitä etsimään elämää muualta maailmankaikkeudesta.
Meidän on tärkeä ymmärtää, ovatko muut planeetat elinkelpoisia.
Maapallolla on elämää Auringon ansiosta.
Olemme niin sanotulla elämänvyöhykkeellä: emme liian lähellä Aurinkoa,
mutta niin lähellä, että planeettamme vesi ei jäädy.
Aurinko on meidän tähtemme. Se antaa meille valoa ja lämpöä.
Ilman Aurinkoa me emme olisi täällä. Se on keskinkertainen tähti,
aivan kuin monet muut tähdet muissa aurinkokunnissa.
Kun tutkimme Aurinkoa, voimme samalla ymmärtää,
kuinka galaksin muut tähdet toimivat.
Marraskuun 1. päivä, 2018.
4 PÄIVÄÄ AURINKOON
Parker-aurinkoluotain kulkee 288 000 kilometriä tunnissa.
Se on nopein ihmisen koskaan valmistama esine.
Se lähestyy aluetta, jossa aurinkotuuli kiihtyy edelleenkin,
ja jossa korona on kuuma.
Silloin se koskettaa Aurinkoa.
Luotain on niin lähellä Aurinkoa,
että se on kuin auto, joka ajaa ydinreaktorin sisälle.
Mikään muu laite ei ole ollut näin vaarallisessa paikassa.
Siellä on uskomattoman kuuma, ja hiukkasten vaikutus on äärimmäinen.
Se on todella vihamielinen paikka.
Kuumuus on valtava.
Suojakuoren pinnan lämpötila on yli tuhat astetta.
Kaikki instrumentit ovat varjossa ja toimivat hyvin.
Tämä kaikki on edellyttänyt valtavaa määrää tiedettä ja teknologiaa.
Maassa auringonvalolla on lempeä vaikutus.
Näin lähellä Aurinkoa sen valon voimakkuus on äärimmäinen.
Fotonien energia -
osuu luotaimeen voimakkaasti.
Aurinko hallitsee kaikkea meidän aurinkokunnassamme.
Hiukkaset, valo ja aurinkotuuli saavat alkunsa Auringosta.
Me voimme nyt koskea siihen kaikkeen.
Pian voimme alkaa kirjoittaa tiedekirjoja uudelleen.
Olemme suunnitelleet avaruusaluksen, joka kestää Auringon kaasukehää.
Se on uskomaton saavutus.
Juuri tämän takia me olemme työskennelleet monta vuotta.
Paljon työtunteja ja paljon harmaita hiuksia.
Nyt minulla on harmaita hiuksia!
Tämä ei ole tehtävän loppu,
mutta 5. marraskkuuta 2018 kello 22.27 itärannikon aikavyöhykkeellä,
Parker-aurinkoluotain saavuttaa määränpäänsä.
Tämä on suuri askel avaruustutkimuksessa.
Luotaimen kiertorata on nyt lähimpänä Aurinkoa.
Ihmiset eivät ole koskaan päässeet näin lähelle tähteä.
Se lentää koronan läpi ensimmäistä kertaa. Tämä on uskomatonta.
Se on tutkimatonta aluetta,
mutta nyt Parker-aurinkoluotain kulkee sen läpi.
Tekstitys: Katja Reijonen