Som yngre var det nok ikke kun mig...
Vi forestillede os alle, at en opdagelsesrejsende
var en hvid mand på 40-50 år
med skæg. Han havde altid skæg med is i.
At det kunne være en kvinde
eller en, der var mørk, faldt os ikke ind.
Jeg havde faktisk ingen anelse om,
at det kunne blive mig.
Folk siger: "Er det ikke et mandejob?"
Jeg banede selv vejen. Jeg tænkte aldrig, at jeg ikke kunne.
Luk døren op for kvinder, så bliver de forbilleder.
Magasinet Glamour kaldte mig en sej sild med et kamera.
-Jeg hedder Dominique og er økolog. -Asha de Vos, marinbiolog.
Jennifer Doudna, forsker i genetiske lidelser.
Intan Suci Nurhati, forsker i palæoklima.
Jeg er kvinde og gør en forskel.
INFLYDELSESRIGE KVINDER EN VERDEN I FORANDRING
Alt begynder med et spørgsmål. Hvordan forbedrer man verden?
Jeg blev fotograf for at ændre verden. Det var målet.
Jodi Cobb er en af de første kvindelige fotografer,
der via billeder sætter sit aftryk.
På 40 år har Jodi besøgt 65 lande
og bidraget til blandt andet National Geographic.
Jeg var en af de første, der kom ind i Kina
og den første, der fik adgang til kvinder i Saudi-Arabien
samt geishaernes hemmelige verden.
Jeg fotograferede den første kvindlige jockey, minearbejder,
havnearbejder og andre kvinder, der var de første i et fag
for sådan var tiden. Kvinder kom på arbejdsmarkedet.
Jeg var den første sorte kvindelige nyhedsoplæser på ESPN.
ROBIN ROBERTS VÆRT GOOD MORNING AMERICA
Den første sorte kvindelige
studievært i et morgenprogram i 2005.
Jeg hylder ivrigt andres bedrifter.
Det er forbløffende, hvad kvinder kan klare.
Jeg fotograferer glæden ved at være kvinde
men også de tragedier og traumer, der rammer kvinder.
Alle følelserne, sorgen og fortvivlelsen er med i arbejdet.
Man tænker: "Der er en grund til, at jeg er her."
"Jeg skal vise verden det her."
Det, jeg har lært undervejs, er,
at man ofte kun kan gøre en forskel i det små
men kan gøre en forskel.
Kvindelige pionerer har ikke kun ændret verden.
De ændrer livet for yngre kvinder, der følger i deres fodspor.
Nogle kvinder har været
JENNIFER W LOPEZ RUMTEKNIKER
helt fantastiske
til at vise os andre, hvordan man nedbryder grænser
SALLY RIDE AMERIKANSK ASTRONAUT
og være den første i sit fag.
Ingen har nok skabt større interesse
eller fået flere til at studere og beskytte dyr end "trimaterne".
Primatologerne Dian Fossey, Biruté Galdikas og Jane Goodall.
Jane Goodall er min helt.
LALY LICHTENFELD GRUNDLÆGGER AFRICAN PEOPLE & WILDLIFE
Hun har også et nært forhold til Tanzania.
I 1960 ankom 26-årige Jane Goodall
til Gombe Stream chimpansereservatet i Tanzania
og påbegyndte sit banebrydende livsværk med chimpanser.
Jane var ikke kun en af de første kvindelige opdagelsesrejsende.
JEAN CASE FORMAND, NATIONAL GEOGRAPHIC FORENINGEN
Hun var en ung kvinde
fra Storbritannien, der elskede dyr
tog til Afrika og gik ud i naturen for at arbejde med chimpanser.
Delvist på grund af Jane er Laly Lichtenfeld
i Tanzania og redder kattedyr.
Som barn lå jeg i mit telt i Kenya og læste
hendes bog Reason for Hope og blev meget inspireret.
Biruté Galdikas var 25 år,
da hun ankom til reservatet på Borneo
for at se de sky orangutanger.
Hun inspirerede Gladys Kalema-Zikusoka til
at blive Ugandas første dyrlæge for vilde dyr.
Jeg mødte Biruté og blev inspireret af hende.
DR GLADYS KALEMA-ZIKUSOKA DYRLÆGE OG BIOLOG
Hun skrev i en bog, jeg købte af hende:
"Følg dine drømme, så følger alt andet." Det giver jeg videre.
Dian Fosseys arbejde med bjerggorillaer
fik Marina Elliot til at studere urmennesker.
Dian Fossey gav mig interesse for primataspektet
DR. MARINA ELLIOT ANTROPOLOG
af mennesker, såvel som vores ophav.
Jeg blev også inspireret af Leakey-parrets arbejde i Afrika.
Palæontologen Mary Leakey
ledte efter spor af urmennesker i Tanzania
i 1930'erne med sin mand, Louis Leakey.
En tilfældig dag
tog Mary deres hunde med ud til udgravningen.
Hun gjorde en af vor tids vigtigste opdagelser,
som Louis her fortæller om.
Den 17. juli 1959
drog Mary ud alene en morgen og klatrede rundt i FLK-1
for at finde spor.
Ved 11-tiden var hun klar til at pakke sammen.
Hun klatrede op en sidste gang og så noget
der lignede et menneskekranie. Hun bøjede sig ned og børstede.
Snart dukkede to mennesketænder frem.
Mary havde fundet den 1.750.000 år gamle Australopithecus.
Hun lod alt ligge, skyndte sig tilbage og sagde:
"Jeg fandt mennesket!"
Med det fund ændrede en kvinde
måden, hvorpå vi ser menneskets oprindelse.
De stærke kvinder, der banede vejen for os andre
er inspirerende.
Endnu en kvinde, der sprang ud
på det dybe for at ændre verden
er "Hendes Dybhed", Sylvia Earle.
Da jeg begyndte at studere havet som ung oceanograf
var kvinder til søs meget usædvanligt.
Der bød sig en mulighed i 1969,
hvor forskere kunne prøve at leve under vandet.
Det var samtidig med rumprogrammet.
Ingen havde tænkt på kvinder. Vi var nogle stykker, og chefen
James Miller sagde: "Halvdelen af fiskene er hunner."
"Så klarer vi nok kvinder."
Folk brød sig ikke om tanken om, at vi boede sammen under vandet.
De sagde: "Kissemissen på revet."
De samlede et kvindehold, hvor jeg blev leder.
Vi havde ikke mødtes før, men blev hurtigt venner.
FEM PIGER DYKKER MED KUN ÉN HÅRTØRRER
MISSION BLUE DOKUMENTAR
Dykkere skal nu i to uger leve
stilfærdigt på havets bund.
Ironisk nok er det ikke mænd
med god fysik og udholdenhed.
Det er fem unge, smukke kvinder.
Verdens første ægte havfruer.
Lederen er den kendte forsker, dr. Sylvia Earle,
marinebotaniker og erfaren dykker.
Vi blev kaldt "Aquabelles".
Vi kaldtes ikke aquanauter ligesom mændene.
De sagde: "aqua-naughties".
Utroligt. Hvordan opstår den slags?
Men vi blæste på det og tog af sted.
Her 50 år efter Sylvias indsats for kvindelige oceanografer
tør ingen kalde holdet
ledet af to kvindelige forskere, andet end planetens helte.
Sea to Source arbejder med problemet med plastik i vand.
De er begyndt med Ganges, den hellige flod
der desværre også er stærkt forurenet af plastik.
Jeg er en af Sea to Sources ledere.
Jeg arbejder sammen med Jenna Jambeck.
Vi forsker i årsagerne til,
at plast ender i de store floder
over hele verden. Hvordan det når ud i havet og dets effekt her.
Det vil vi ændre på.
Vi arbejder side om side, hvilket giver mening qua vores baggrund.
-Vi komplementerer hinanden. -Vi samlede en gruppe af kvinder.
De er de bedste og tilfældigvis også kvinder.
Det har været en god måde at vise kvinder,
at det er muligt. Jeg håber, at det er sket.
Vi ønskede, at den vanskelige, ambitiøse
og smukke Sea to Source-ekspedition
skulle hylde, at alt nu er muligt for kvinder.
Her er kvinderne, der ændrer verden
frygtløst udforsker det ukendte og følger i andres fodspor
og begiver sig ud i det uvisse.
Det er svært at klatre ned. Jeg så ned og tænkte:
"Kan jeg nu også det?"
Jeg kendte ingen kvindelige forskere.
DR. JENNIFER DOUDNA BIOKEMIKER
Jeg var fængslet af tanken om en karriere inden for forskning.
Det er vigtigt og spændende at give stafetten videre.
Det er nok det vigtigste.
Hvad angår kvindelige antropologer,
løber Marina Elliot videre.
Hun er en af seks antropologer,
der udforsker grotten Rising Star i Sydafrika.
Det første, jeg tænkte, da jeg gik i passagen
ind til kammeret,
var Howard Carters anekdote om Tutankhamons grav:
"Hvad kan du se?"
"Ting. Vidunderlige ting." Sådan føltes det.
Hvor er her smukt.
De fandt knogler fra Homo Naledi og ændrede synet på evolutionen.
Det er en tidlig hominid. En fjern slægtning til mennesker
en slags fætter til os.
Homo Naledi levede i Sydafrika for 350.000 - 250.000 år siden.
Den er ret ung af et fossil at være.
Homo Naledi er over to millioner år yngre end Leakeys fund.
Australopithecus var mere som en abe.
Homo Naledi er tættere på mennesket.
Det er usædvanligt, at det er så ungt, men også anderledes.
At finde så meget materiale
som Homo Naledi, sker utroligt sjældent.
Det er fantastisk.
I Okavango i Botswana har Beverly og Dereck Joubert
banet vejen for kvinder inden for dyreliv siden 1980'erne.
Jeg voksede op i det sydlige Afrika og har altid elsket dyr og naturen.
BEVERLY JOUBERT FOTOGRAF & FILMSKABER
Det var især dyrene,
der tiltrak dem, da der skete store tab.
På 50 år har vi mistet mellem
75 og 95% af Afrikas vilde dyr.
Jeg arbejder lige nu med store katte.
Vi har 120 projekter i 27 lande,
de fleste er i Afrika.
Det handler om at hindre kattenes tilbagegang,
både løver, leoparder og geparder.
Vi arbejder med de lokale.
En af lederne er Laly Lichtenfeld i Tanzania.
Meget har handlet om at forhindre
sammenstød med mennesker.
Laly er fænomenal. Hun nyder godt af
at have arbejdet sammen med masaier.
Vi må forstå, hvorfor miljøbeskyttelse er vigtigt
for de lokale beboere.
Vi skal se det fra deres perspektiv og hjælpe dem
med at udvikle evnen til at komme videre på en måde,
der giver mening.
Laly og Beverly har sammen hjulpet kattene meget.
Beverly Joubert inspirerede mig.
Det er meget inspirerede at se billederne
og deres indflydelse på støtten til store katte.
Et af Lalys projekter med løver
er "Levende mure", et samarbejde med lokale masaier.
Det er miljøvenlige og sikre hegn, som vi bygger sammen.
De har mindsket antallet af konflikter
og sikret kvæg. Dermed mindskes behovet
for at gå ud og dræbe løve. Løvebestandene øges.
Laly havde ideer, som ikke altid var populære
DR. RAE WYNN-GRANT ØKOLOG
hos andre konsevartorer.
Jeg har set hende kæmpe, vise sit værd,
vise, at hendes idéer er rigtige og indsatsen værd.
I dag har vi plantet et træ, beskyttet kvæg og reddet kattene.
En god dag.
Jeg er imponeret af den kompetence
DR. SYLVIA EARLE OCEANOGRAF
og selvtillid, som piger får i dag.
Da jeg voksede op, skulle kvinder bare adlyde.
Vi skulle tjene mændene. Jeg fik lov at komme med,
hvis jeg lavede mad og vaskede op. Jeg var forsker som mine kolleger.
Det har ændret sig.
Folk ville aldrig turde sige til Katy Croff:
"Du kan tage med, hvis du vasker op."
I de 20 år, hvor Katy Croff Bell har været til søs,
er vinden vendt for kvinder i havbiologi.
Jeg er dybhavsforsker og har arbejdet på store skibe
DR. KATY CROFF BELL HAVUDFORSKER
og udforsket ukendte steder.
Da jeg startede, var der kun få kvinder
om bord. Af og til var jeg den eneste.
I Katys 20 års samarbejde med oceanografen
dr. Robert Ballard, søgte hun at få flere kvindelige ledere med.
Nu er der en meget større procentdel
kvinder blandt forskere på alle niveauer
fra studerende til ledere.
-Hvad synes du om hende? -Hun er sød.
Hun lader mig foregive, at jeg bestemmer lidt...
...men hun er forskningschef.
Der er flere kvinder på Nautilus end andre skibe, jeg kender.
Jeg tjekkede lige efter, og vi er flere kvinder end mænd nu. Sådan!
I Kenya inspirerede en kvinde
elefanteksperten Joyce Pooles livsværk, da hun var barn.
Da jeg var 11 år, var jeg til Jane Goodalls forelæsning
på Kenyas nationalmuseum i Nairobi.
Efter det fascinerende foredrag sagde jeg:
DR. JOYCE POOLE ELEFANTKONSERVATOR
"Sådan vil jeg være en dag."
Jeg har studeret elefanter hele livet.
De er helt fantastiske dyr.
Jeg kan ikke tænke mig en verden uden elefanter.
Der er ingen fare.
Alt er i orden.
Joyce lærte at forstå deres adfærd
af en kvinde, der studeret dem
i næsten 50 år. Cynthia Moss.
Cynthia fik mig til at elske og studere elefanter.
Med et fotoalbum lærte Cynthia Joyce at identificere individer.
På dette billede ser M57 ældre ud end M22.
Nu studerer Joyce elefanter i Gorongosa i Mozambique.
Under den brutale 15 år lange borgerkrig
skød soldaterne næsten alle store dyr.
Omkring 90 procent af elefanterne.
Krigen sluttede i 1992
og bestandene stiger, men der er lang vej endnu.
Elefanterne har oplevet slemme traumer.
Arrene er gået i arv
bedstemor til datter og børnebørn.
Vi har nok meget at lære om,
hvordan det påvirker en bestand.
For at hjælpe dyrene inspireres Joyce af elefantmatriarkerne.
Hun giver nu sin viden videre
til en yngre forsker i Gorongosa. Dominique Goncalves.
Da vi mødtes, sagde hun: "Jeg vil studere elefanter."
Hun er en naturkraft.
Hun er en kvik, ung forsker.
Det kan godt være dem.
Joyce Poole er så sød og rar.
DOMINIQUE GONCALVES ELEFANTØKOLOG
Vi var straks på bølgelængde.
Ligesom Cynthia viste Joyce Dominique dyrenes kendetegn,
så de kunne kende og registrere parkens individer.
Dominiques endelige indvielse var, da hun var alene
med Gorongosas elefanter på sit nye job
som chef for parkens elefantprojekt.
Normalt kørte jeg med Joyce
og var ikke bange for angreb. Joyce var der jo.
En dag stod Dominique over for sin yndlingshan
Aloisio og fire andre hanner,
hvoraf den ene var i must og hidsede de andre op.
Jeg husker, at Aloisio kom tæt på.
Angrib ikke. Vær nu sød.
Dygtig dreng.
Jeg forsøgte ikke at trække vejret tungt
og bad til, at han ikke angreb og slog mig ihjel.
Men Aloisio kom tæt på og bøjede hovedet ned.
Jeg kunne spejle mig i hans ravgule øjne.
Da besluttede jeg, at jeg godt kunne klare det.
Det var en fin stund, en af de vigtigste.
Jeg har et citat,
som inspirerer mig og forhåbentligt andre
ELLEN PAO GRUNDLÆGGER AF PROJECT INCLUDE
af Toni Morrison. Hun udtrykte det så fint.
"Har du styrke, så giv den videre."
Det er min opgave at hjælpe andre og sikre,
at alle kan få samme muligheder.
Kvinder udfordres dagligt
i at være sig selv og videregive deres talenter.
Jeg hedder Lynn Johnson og er fotograf. Jeg fortæller historier.
Jeg er lige kommet hjem fra en opgave
med spørgsmålet: "Er vi synlige?"
Jeg kan meddele, at det er vi ikke.
Hvad kræver det at være synlig?
I mange kulturer er vi stadig usynlige.
Hvordan kvinder bliver synlige
og mægtige, optager mange af dem, der vil ændre verden.
Som dr. Gladys i Uganda.
Kvinder må styrkes af miljøhensyn.
Vi prøver at redde gorillaerne
og andre dyr i området
ved at højne sundhed og livskvalitet.
Dr. Gladys har ikke blot øget antallet
af bjerggorillaer, så de ikke er kritisk truede.
Hun har hjulpet kvinder til færre børn og bedre liv.
Vi har familieplanlægning.
Det gav kvinder bedre kontrol over deres kroppe.
Før fik kvinderne børn hvert år.
De lærte, at det ikke var noget, de behøvede. De frisatte dem.
Når en kvinde kan bestemme, om hun vil have børn,
MELINDA GATES GRUNDLÆGGER AF BILL & MELINDA GATES FONDEN
bliver både hun og barnet raskere.
Parrene får chancen for at løfte familien
ud af fattigdom, når kvinden kan tjene penge.
Det ændrer familiedynamikken
og samfundet, så det gavner alle.
Kvinderne har stor indflydelse på familien.
Gladys er stærk. Jeg er imponeret over hendes evne
at fremføre sit budskab og vise sin hengivenhed.
Det er tydeligt, når hun taler, hvor højt hun elsker Uganda,
naturplejen og folket.
Sydpå i Tanzania kæmper Laly for at løfte kvinder.
Byerne, jeg arbejder i, er mandsdominerede patriarkater.
Vores biavlerinitiativ er en god mulighed
for at forbedre kvinders liv samt beskytte miljøet.
Programmet styrker både kvinder og miljøet.
Der, hvor bistaderne hænges i naturen,
er det ulovligt at fælde træer
eller dyrke jord. Det beskytter græssletterne
og skovene til gavn for alle.
Ud over sit arbejde med elefanter
prøver Dominique at hjælpe Gorongosas kvinder.
Jeg er en del af den generation, der skal sørge for,
at det her sted overlever.
27 år efter den knusende borgerkrigs dybe spor
i og omkring parken
er Gorongosa nu en international naturfredningsmodel.
Hvad hedder det store dyr?
Elefant.
En årsag til, at dyrene kom sig,
er styrkelse samt uddannelse af kvinder.
Vi har "Girls Club"-programmet,
DOMINIQUE GONCALVES ELEFANTØKOLOG
som skal få piger til at blive i skolen.
Vi giver dem forbilleder, så de kan se mulighederne.
Nu siger de: "Jeg vil være forsker, præst eller ranger."
Kvindelige rangers er noget nyt,
og de bliver forbilleder.
Det er vigtigt for vildtplejen at styrke kvinder, så de foretager
bedre valg, så både mennesker og dyr får det bedre.
Langt væk i Silicon Valley i Californien
styrkes piger i en branche, hvor drenge ofte er chefer.
Det er værdifuldt at have kvindelige lærere
KAVITA GUPTA UNDERVISER
i fag, der typisk domineres af drenge.
Fysik, matematik, ingeniørvidenskab.
Der er tryghed i forbilleder
i form af undervisere, de kan identificere sig med.
Hvis piger styrkes, får vi
nok en bedre verden, en bedre menneskehed.
Mit spørgsmål er hvorfor...
De sidste 20 år har jeg helt klart set fremskridt.
Flere piger vælger nu traditionelt maskuline fag.
Pigerne tænker: "Det kan vi sagtens."
Fra uddannelse til elefantbevaring giver superkraften i at styrke
kvinder modet til at tro på sig selv.
Jeg arbejder med den første afrikanske elefantpark
ledet af de indfødte, Reteti Elephant Sanctuary.
Den er det første vildtreservat
i måske hele Afrika,
der ansætter indfødte kvinder som elefantpassere.
Ami er bare så skøn.
Hun har gjort meget for truede dyrearter.
Næsehorn, pandaer og nu elefanter.
Jeg var der for nylig. Samburu- folk kom fra en fjern landsby
og gik tolv timer til parken.
Jeg spurgte, hvad de ville. De sagde: "Vi har hørt,
at kvinder arbejder med elefanter. Vi måtte se det
med egne øjne, før vi kunne tro på det."
De troede ikke deres egne øjne.
Det er en smuk forandring af,
hvordan folk begynder at se hinanden.
Man må ikke undervurdere det vigtige i at genkende sig selv.
Man har brug for at se en spejling af sig selv,
der gør det, man selv drømmer om.
Hvordan ser opdagelsesrejsende ud? Hvordan ser en leder ud
og ændrer det sig, når man er kvinde?
Man forestiller sig en kvindelig Indiana Jones.
Min drøm begyndte, da jeg var lille, omkring seks år.
Mine forældre købte gamle National Geographic.
Jeg bladrede i dem og så folk i fantastiske omgivelser.
Jeg forestillede mig mig selv i deres sted. Det var stort
at kunne drømme mig væk
til steder uden for rækkevidde.
Asha de Vos er en kvindelig naturkraft,
der mod alle odds opdagede,
at hun kunne være forandringens stemme i Sri Lanka og nu verden.
Jeg grundlagde Sri Lankas maritime forskningscenter, Oceanswell.
DR. ASHA DE VOS MARINEBIOLOG
Vi beskæftiger os med maritime miljøproblematikker.
Vi har to pilotprojekter.
Vi er mest kendt for blåhvalsprojektet.
Det har kørt i omkring ti år nu.
Vi har et nyt kaskelotprojekt. Vi ser naturpleje på nye måder,
så vi kan begynde at beskytte dem på rette niveau.
JEAN CASE FORMAND NATIONAL GEOGRAPHIC FORENINGEN
Ud over det utrolige markarbejde udvikler hun undervisning,
så nye generationer på Sri Lanka lærer om havet
og dets pragtfulde dyreliv.
I Jakarta i Indonesien finder Intan Suci Nurhati
også svar og sin egen stemme i havene.
Min drøm er at bidrage til klimaforskningen.
Fysisk er det svært. Jeg er lille.
At arbejde med det tunge udstyr
er en svær udfordring. Men moralen er,
at har man et mål,
er alle hindringer bare noget, man må tackle.
Folk spørger, hvordan man dykker iført hijab.
Når jeg ikke er i vandet, tror folk ikke, at jeg er dykker.
Intan bærer stolt hijab, når hun dykker.
Hendes instagram-navn er "coral-oracle",
da hun læser planetens fremtid i korallers fortid.
Jeg er palæoklimaforsker. Jeg rekonstruerer tidligere klima
og havtilstande via informationer fra korallerne.
Folk kender nok typisk mere til
træers årringe. Det samme sker i koraller.
Når jeg borer i korallerne
oppefra og ned, kan jeg historisk se
temperaturer og andre vigtige klimaparametre.
Uanset om de borer i klimaforandringer
eller afdækker DNA,
går kvindelige forskere helt nye veje,
som Jennifer Doudna, en pioner inden for genterapi.
I CRISPR/cas-genmodifikation
ændrer man på cellers DNA,
JENIFER DOUDNA BIOKEMIKER
hvilket gør det muligt at ændre livets genetik.
Vi vil få mange interessante muligheder
for at forstå og kurere genetisk sygdomme de næste ti år.
Det er afgørende teknologi. Den forandrer verden.
Det er en stor ære for mig
at være videnskabelig ambassadør.
Fra DNA's indre verden og ud i rummet
får kvindelige forskere mæle for at redde planeten.
Som barn var jeg fascineret
JENIFER W. LOPEZ RUMTEKNIKER
af videnskab og rumrejser.
Jeg deltog i naturvidenskabelige konkurrencer og elskede at læse.
Sally Ride var min helt.
Hun var USA's første kvindelige astronaut i rummet.
Hun inspirerede mig til at gøre karriere inden for fysik,
teknologi og rumforskning.
I fire og et halvt år
har jeg arbejdet med USA's del af den internationale rumstation.
Vi vil forbedre livet på Jorden.
Især på områder som miljø, klima,
uddannelse og ulighed.
"Du kan ikke blive det, du ikke kan se."
At se de her kvinder tage de første skridt
og bane vejen for andre
er virkelig vigtigt, især for helt små piger.
Jeg holder mange foredrag. Ofte spørger nogen:
"Kan det her forenes med et familieliv?"
Hvordan går det?
Jeg hedder Annie Griffiths. Historiefortæller, fotograf og mor.
En måde at komme ind på kvinder
er for mig at sige, at jeg er mor.
Så er jeg ikke så sær. Det kan de relatere til.
Så forstår vi hinanden.
Som en af de første kvindelige fotografer
har Annie Griffiths arbejdet i 150 lande.
Hun har ikke alene været pioner i et mandefag,
men også som mor i et fag, hvor rejser fylder meget.
Jeg lovede ikke at rejse væk i over to uger, til de gik ud af skolen.
Da hun tog på opgave i Galilæa i Israel i 1995,
var børnene to og fem år.
Jeg nævnte det ikke på arbejdet.
Ingen spurgte mænd til børnepasning. Jeg vidste, jeg banede vejen,
så andre fotografer kunne gøre det samme.
Hvis jeg kludrede i det, gik det ud over alle.
Efter omkring fem år
begyndte jeg at tale om det for at inspirere andre.
Jobbet er hårdt for familien, men det kan fungere.
Spol næsten 20 år frem.
Lederne af Sea to Source, Heather og Jenna,
har fundet en ny måde at balancere familie og job på.
Jenna og jeg så det som en chance for at arrangere os anderledes.
Vi fordeler arbejdet. Vi begynder og slutter sammen
men bytter indimellem.
Ved at dele opgaverne kan vi fordybe os,
når vi er her, og så tage hjem til familien.
Moderen til alt feltarbejde var hende,
der så ofte banede vejen i vildmarken.
I 1967, da Jane Goodall fik sønnen med kælenavnet Grub,
tog Jane imod et tip fra de aber, hun studerede.
Da Grub var helt lille,
var det meget vigtigt for mig at etablere
et tæt bånd.
Ikke forlade ham i længere tid. Jeg gjorde som chimpanserne.
De udviser uendelig tålmodighed og tolerance og er meget kærlige.
I de første par år af Grubs liv
imiterede jeg til en vis grad chimpansernes adfærd.
Jane inspirerede Laly
til at lade datteren Kemah vokse op i Tanzania.
Hun er en naturpige. Hun vokser op i den vilde natur.
Vi bor op ad Taragire nationalpark,
og hun vokser op med stor kærlighed til vilde dyr.
Hun ved, at mor er vild med løver. Min mand elsker leoparder.
Hun vil beskytte geparder og næsehorn.
Hun elsker næsehorn. Hun vil have dem tilbage på fode.
I Uganda ser gorillaforskeren
Gladys Kalema Zikusoka sine sønner blomstre i naturen.
Min ældste søn så sin første elefant i naturen
ikke i en billedbog.
De ved meget mere om naturliv og dyr
end andre børn i den alder og påskønner naturen mere.
I 1990'erne opfostrede Joyce
sin datter blandt de enorme dyr.
Jeg tog først min datter Selengei med til elefantlejren,
da hun var fire måneder. Året efter
tilbragte hun megen tid i lejren
og gik rundt blandt elefanterne.
En dag præsenterede jeg Selengei for elefanterne.
Jeg sad med hende ved vinduet.
V-familien ankom
og indledte en utrolig hilseceremoni,
som jeg følte var rettet mod mig.
Selengei voksede op omgivet af natur og dyr,
især elefanter.
På grund af hendes kærlighed til dyr,
som hun fik via mig og vores liv sammen,
er hun lige blevet tilbudt at komme til Kenya
og arbejde med naturfredning.
Jeg er meget glad for, at hun kan arbejde
med noget, der betyder så meget for hende.
Ella Al-Shamahi, palæoantropolog.
Om dagen står Ella for udgravninger i farlige områder.
Om aftenen trodser hun farer som standupkomiker.
For mig er det meget inspirerende,
at standup og arbejde på farlige steder
ELLA AL-SHAMAHI PÆLEOANTROPOLOG
er ret tæt forbundne.
Jeg arbejder steder, der kan knække en mentalt.
Man ser vilde ting og må tackle dem.
Jeg indså meget hurtigt,
at standup er skønt, fordi man helt frit
kan vælge sit syn på verden.
Jeg er jo englænder med arabiske rødder.
Fra Yemen og Syrien.
Jeg er en kvindelig ondskabens akse.
En ondskabens akse med Mary Poppins' stemme.
Standup er mental helbredelse.
Rovdyreksperten Rae Wynn-Grant
blev inspireret af det, hun ikke så.
Det er en kliché, men mens de andre så tegnefilm,
ville jeg se naturprogrammer. Jeg foretrak dem med en vært,
som man så i billedet. Det ville jeg være.
Det var min motivation.
Dagens data er vigtig.
Som sort kvinde så jeg mange værter
besøge steder med mange sorte.
Især i Afrika. Men de var aldrig eksperterne.
Jeg er taknemmelig for at arbejde med det, jeg elsker.
Inspiration viser sig på mange måder.
Bogen The Long Road Home handler om krig i 2004.
MARTHA RADDATZ KORRESPONDENT ABC NEWS
Der var ikke kvinder med.
Men mændene i enheden sagde til mig:
"Hvis du tror, det er svært for os, så tal med vores koner."
Det var indlysende.
På mange måder følte jeg,
at jeg kunne bygge bro mellem mændene i kamp
og kvinderne derhjemme. Jeg var der.
Men jeg er både mor og hustru.
Jeg har lært meget af dem
om at få ægteskab til at fungere og pleje et forhold på afstand.
Diverse krav. Alt sådan noget.
For katteeksperten og fotografen Beverly i Botswana
kostede inspirationen hende næsten livet,
da en bøffel overfaldt hende og manden Dereck i marts 2017.
Det var nat.
Vi havde gået turen tusindvis af gange fra teltet
til hovedkvarteret. På vejen stangede en bison os ned.
Efter flere operationer var Beverly tilbage i lejren
og blev inspireret af et uventet syn.
En løvinde var blevet såret af en bøffel.
Cirka samtidigt med at jeg selv blev såret.
Hendes skulder gik af led, og hun brækkede benet ved poten.
Jeg følte mig forbundet med hende.
Løvinder har et utroligt mod.
Hende her var gået langt over grænsen.
Man forventer ikke, at dyr overlever.
Jeg måtte have hjælp af syv kirurger
og tre måneder på intensiv.
Løvinden må komme sig helt alene ude i naturen.
Det var meget imponerende.
Jeg håber på at inspirere en hel generation af helte til havs.
Min drøm er, at alle på planeten taler
om havet hver dag.
Jeg håber, min person og mit ansigt kan inspirere folk som mig
eller folk med utraditionel baggrund til det her fag.
At de kan se sig selv få ideer og arbejde med naturbevarelse.
Det er mit ultimative mål.
Gid jeg havde en trylleformel til folk
især kvinder, så de tror på sig selv.
Viljen skal overvinde frygten.
Mit budskab er, at man ikke bør stå over
men engagere sig. Hver stemme er vigtig.
Sendebudet er lige så vigtig som budskabet selv.
Jeg vil gerne mobilisere alle unge piger, der ligesom jeg
ikke tror, at opdagelsesrejser er muligt for dem.
Hvor mange af de piger kan ikke ende med at være den, der kurerer
brystkræft eller finder en organisme,
som spiser plastik og løser plastikproblemet.
Hvad hvis hun er fra Cameroun? Hvad hvis hun er fra Afghanistan?
Opdagelsesrejser er for alle. Og ikke nok med det...
Vi udforsker ikke planeten rigtigt,
hvis ikke alle er repræsenteret undervejs.
Tekster af: Josephine Salome Ulnits