Se på henne! Helt fantastisk!
En gepard er det raskeste på fire bein.
Herregud, se hvor rask hun er!
Jeg må bare holde følge.
Jeg er Bob Poole. Helt siden jeg som liten gutt vokste opp i Afrika
har jeg fulgt og filmet ville dyr.
En mor med unger. Ingenting slår det.
Jeg vet om en hemmelig del av Kenya som er like vill som det jeg husker.
Der en spesiell gepardmor slipper meg inn i livet sitt.
De kan ha det gøy et øyeblikk,
og bli redde og løpe for livet det neste.
Hun må gjøre alt som skal til for å beskytte ungene sine.
Kom igjen, småunger, løp.
Geparder er i trøbbel over hele Afrika.
Ungenes sjanser for å overleve er syltynne.
Hun må ikke bare være god.
Hun må gjøre alt rett hver eneste dag.
Å, Gud. Hun har bare én unge.
Livene deres avhenger av det.
Hvor er den andre ungen?
Det er soloppgang nå,
og jeg kjører langs kanten her
og ser etter henne. Hun er umulig å se om hun gjemmer seg for bytter.
Jeg har lett i fem dager, i den delen av Afrika jeg kjenner best,
for å finne et veldig spesielt dyr: En gepardmor.
Ser dere det? Der oppe. Det er en gepardunge.
Dette er grunnen til at jeg er her. Geparder sliter over hele Afrika.
Men denne har skapt seg et navn som en overlever.
Hun heter Naborr.
Hun er en svært vellykket mor.
Hun har oppfostret unger før, og akkurat nå har hun to små.
Gepardunger har det tøffere enn nesten noe annet ungt rovdyr.
Mange steder blir 95 % av dem ikke engang to år gamle.
Hun er deres eneste håp for å overleve.
Hun har en stor jobb å gjøre, hun må drepe nesten hver dag.
Hun må forsvare byttene sine fra hyener og løver.
Hun må beskytte ungene fra farlige dyr som vil drepe dem.
Og hun må lære ungene hvordan de skal drepe.
Det er et vanskelig liv.
Nå er hun hele deres verden.
Jeg skal følge dem hvor enn de går.
De neste to månedene blir de også hele min verden.
Dette stedet, kalt Mara Naboisho, skal være mitt hjem.
Naboisho ligger sør i Kenya, ved grensen til Tanzania.
Det er den nordligste grensen til det berømte Serengeti-økosystemet.
Det er et av mine favorittsteder på jorden.
Naboisho er ulendt og avsides.
Uten veier og med alle dyrene på savannen.
Dette er det Afrika jeg husker fra min barndom.
Jeg har kommet hit siden før jeg kan huske.
Foreldrene mine elsket det også og pleide å slå leir her nede.
Jeg har elsket det siden jeg var helt liten.
Der nede ligger Maraslettene.
Det er det vi kjenner som klassisk gepardhabitat.
Ja, jeg kunne vært der nede og filmet, men jeg liker meg her oppe.
Det er tøft, men dette er saker som folk ikke har sett før.
Det er vanskelig å følge en gepardmor med unger i Naboisho.
Det er mye hun kan gjemme seg bak.
Det gjør det verre for meg å holde følge.
I dag holder Naborr meg i bevegelse.
Hun må jakte én, av og til to ganger om dagen.
Hun er alltid ute etter bytter og kan stikke av når som helst.
Det virker ikke som ungene skjønner hvor viktig det er.
Det er bare et stort eventyr for dem.
Moren tar livet alvorlig.
Ungene bare leker.
Ungene har det bare gøy.
Jeg vet ikke om de er hanner eller hunner, jeg må se nærmere etter.
Det ser ut som den ene er litt mørkere enn den andre.
Ungene tøyser.
Og nå begynner perlehønsene å bråke.
De elsker å spolere en gepardjakt.
Perlehøns gjør alltid dette når de ser et rovdyr.
De har et alarmhyl...
Og de avslører rovdyr hele tiden.
Å, se på ungene.
Ungene bestemte seg for å jage perlehønsene. Det er så festlig!
Naborr er tolerant, for hun vet at ungene må leke,
de må lære.
De må kanskje klatre i et tre for å komme unna hyener
eller løpe fort og gjemme seg for å komme unna løver.
Dette er lek, men det er egentlig treningsøvelser.
Gepardunger har et fantastisk liv, det er fullt av moro.
De klatrer i trær og leker med hverandre hele tiden.
De bykser mot moren og har det skikkelig artig.
Men det er en berg- og dalbane, det kan forandres når som helst.
Plutselig er hun blitt nervøs. Jeg vet ikke hva det er.
Hun er skvetten, men jeg ser ikke noe der ute.
Det går en stor gnuflokk forbi.
Jeg tror at hun føler at gnuene avslører henne.
Da drar vi.
Gnuene er ingen trussel mot Naborr.
Men når de ser henne, samler de seg og avslører henne.
Jeg tror de er interessert, mer enn noe annet. De er nysgjerrige.
På samme måte som vi liker å se på skrekkfilmer.
De vet at det kan drepe dem, og de er fascinert.
Nå er hun skikkelig bekymret.
Oppstyret kan lokke til seg rovdyr
som kan drepe ungene.
Kanskje det er derfor hun vil vekk.
Jeg må prøve å holde følge.
Det er en stor bakke foran meg,
med skikkelig vanskelig terreng.
Hun er på vei rett mot den.
Mister jeg henne, kan det gå dager før jeg finner henne igjen.
Går hun ned den, må vi også det.
Hun kommer til å gå opp der.
Da drar vi.
Dette er ikke bra, altså.
Land Roveren min kan komme seg gjennom nesten alt.
Men jeg kan ikke være like rask som henne.
Og hun har så mange gjemmesteder.
Å jage etter geparder...
Jeg gjetter på at hun har lagt seg under de trærne et sted.
Men kanskje ikke, kanskje hun har gått lenger.
Det er én ting å finne henne der ute på slettene.
Nå har hun gått inn i skikkelig vanskelig terreng.
Vi ble ikke kjent engang!
Jeg filmet kanskje i et kvarter, og det var alt.
Jeg antok at jeg skulle bli her i dagevis. Vi møttes ikke engang!
Og jeg har mistet henne.
Jeg var klar for å lære alt Naborr kunne vise meg.
Men for hvert minutt som går blir sjansen for å finne henne mindre.
Å nei! Løver.
Nå ble alt verre.
Det er dette som Naborr er redd for.
Det er flere løver her omkring enn noe annet sted i Afrika.
Denne hannen kunne drept en gepardunge på et sekund.
Han vet at det er hans territorium og bøyer seg ikke for noe.
Det var kult!
Det er bra at han ikke er interessert i oss.
Her yrer det av store hannløver.
Stort problem for gepardene.
En sånn løve kan aktivt jakte på en gepard og en gepardunge.
Og da er spillet slutt.
De er nok de farligste, for de er ekstremt territoriale
og har en greie med å drepe unger.
Løveunger, gepardunger, leopardunger, alle unger.
Vi er knapt 200 meter fra der jeg sist så Naborr.
Jeg lurer på om denne har fått ferten av henne og følger etter.
Han prøver å komme i fatt med noe.
Jøss, se på den hunnen der. Hvordan visste han at hun var her?
Hun har drept noe, en gnu. Og han kommer til å ta det.
Han var i alle fall ikke ute etter Naborr og ungene.
Han kom for å stjele middagen til denne hunnen.
Hannløver gjør sånt.
Hun prøver å virke nonchalant for å få en bit,
men han beholder alt.
Hun er fortsatt andpusten etter jakten.
Hun fanget den. Nå er det han som spiser den.
Hun forsøker å nærme seg, men han drar det bare nærmere oss.
Han begynner faktisk å komme litt for nærme.
Om han var nærmere, ville han vært inne i bilen.
Han er her.
Jeg er ikke bekymret for Naborr lenger.
Jeg tenker på hvordan jeg skal rygge vekk uten å gjøre løven sur.
Om han bykser mot bilen, bare gjør sånn i øynene hans.
Han er så nærme!
Letingen min etter geparden Naborr ledet meg hit.
I mørket med en stor løvehann.
Han er rett ved oss og spiser et måltid han stjal fra en løvinne.
Han drar kadaveret nærmere bilen med jevne mellomrom.
Hunnen prøver å komme til kadaveret, men han lar henne ikke.
Å, nå kommer hun inn.
Han klager fortsatt, men hun får seg litt å spise.
Kanskje han er mett eller bare måtte vise sin dominans en stund.
Vi må komme oss vekk, og definitivt ikke fremover.
Det ligger en stor løve rett foran bilen.
Vi må rygge.
Jeg må finne Naborr og finne ut om ungene hennes har det bra.
Løvene kan ha skremt henne langt vekk.
Det føles som om jeg må starte helt på nytt.
Solen har akkurat stått opp.
Hun kan ha gått hvor som helst, det er som en nål i en høystakk.
Aner ikke hvor hun er.
Det tok meg fem dager å finne henne første gang. Dette er ikke lettere.
Jeg kjører i større og større ringer rundt stedet der jeg mistet henne.
Det er egentlig nesten nytteløst.
For hver dag jeg ikke finner henne, går jeg glipp av deler av historien.
Jeg må få litt lokalinformasjon.
Det finnes folk som kjenner dette stedet enda bedre enn meg.
Masaiene eier landet her. Kveget deres har gresset her i 500 år.
De ser alt som foregår her og holder alltid utkikk etter rovdyr.
De er en flott kilde til informasjon.
Om noen kan hjelpe meg med å finne Naborr, er det dem.
Vi har lett høyt og lavt, i alle hjørner av alle busker,
i alle deler av dette reservatet og det neste.
Og hun er jaggu flyktig.
Jeg har Nicholas med meg og han så Naborr og de to ungene hennes.
Han var villig til å bli med meg og vise meg hvor de er.
Nicholas er lokal masai og fenomenal til å få øye på dyr.
-Vi forlot henne der nede et sted. -Hvor?
Om hun ikke så et bytte hun ville ta, har hun nok ikke gått så langt.
Det er veldig vanskelig å finne spor i så tørr jord.
Her er det noe.
Ser du, én, to, tre? Så har du lappen her og så labbene.
Så... Men er det henne eller ungene?
Jeg tror det er henne, for det er mye større.
-Det peker den veien, ikke sant? -Peker den veien.
Ser du dem? Mener du det?
Mener du det? Herregud, jeg ser ungene!
Du har fantastiske øyne, Nicholas. Flott jobba.
Ser ut som Naborr har en liten gutt, det er den mørke,
og en jente, som er den lysere.
Så vi har et lag med en bror og en søster.
Jeg tipper at de kanskje er fire måneder gamle.
Vi kaller gutten Maroni, det betyr "kriger" på masai.
Og Mtito, som betyr "hunn" på masai, til den lille jenta.
Så du det? Den hvite ungen ville ha litt melk
og Naborr dasket til henne.
Hun dytter dem vekk fra å amme.
Det betyr at hun vil få dem over på et kosthold kun bestående av kjøtt.
Da blir de enda mer utsatt, for fra nå av må de spise kjøtt.
Hun må forsørge dem med mer kjøtt og hver gang hun er ved et kadaver
tiltrekker det andre rovdyr, hyener, løver.
Så de blir mer eksponerte for de truslene.
De må lære seg å bevege seg raskt, spise raskt,
og å jakte og drepe på egen hånd.
Det er en farlig, ny tidsperiode de går inn i.
Med hjelp fra vennene mine vil jeg ikke miste dem igjen.
Jeg er på sporet av dem igjen ved daggry.
Vi må følge henne.
Det må jeg. Det er det beste tidspunktet for å se Naborr på jakt.
Klokken er litt over 06.00. Det tok oss en time å komme hit.
Og hun er allerede i gang.
Hun er oppdaget av alle disse Thomsonsgasellene.
Jeg vet ikke hvor ungene hennes er.
De har nok fått beskjed om å bli mens hun går ut på jakt.
Hun akselererer raskt som en Ferrari, 0-100 på tre sekunder.
Ryggradens bøyes som en fjær.
Og hun er hele tiden laserfokusert på byttet.
I full fart klarer jeg knapt å se henne.
Herregud, se hvor rask hun er!
Hun er som en torpedo på vei nedover der.
Hun kommer til å få tak i den akkurat nå!
Hun tok en impala.
Jeg har aldri sett noe så raskt. Og så lenge, hun løp så langt.
Denne bilen kan ikke engang kjøre så fort på en motorvei.
Hun er utslitt etter løpingen, men jobben hennes er ikke over.
Hun må vokte byttet.
Men enda viktigere, ungene er svært sårbare til de tar henne igjen.
Nå kaller hun på ungene.
Hun løp halvannen kilometer. Og ungene
kan ikke løpe så fort.
Nå er hun nok plutselig bekymret for dem.
Jeg aner ikke hvor ungene er, jeg begynner også å bli bekymret.
Naborr har akkurat løpt rundt 1,5 km etter en impala.
Hun kaller på ungene sine, men de har ikke kommet.
Hun virker ganske desperat. Jeg vet ikke...
Å, her kommer ungene.
For en lettelse!
De må være sultne, men det er et annet instinkt som slår inn.
Maroni går rett etter strupen, som om det er han som dreper.
Det er et perfekt tidspunkt å filme ungene på,
for nå er de på skolen. Dette er som et introduksjonskurs til jakt.
Akkurat nå kveler ungen dyret ved å ta tak i strupen.
Men det er dødt, så det er trening før de må gjøre det på ordentlig.
Det er sånn de lærer.
Trening er viktig, men de må få i seg litt mat.
Gribber. De leder større rovdyr som kan stjele byttet til dem.
Geparder må lære seg å spise raskt.
Det utrolige er at de faktisk kan fordøye alt kjøttet så fort.
Du kan se at magen svulmer opp som en basketball.
Og noen timer senere er de tilbake til normal størrelse.
Nå skal de sove det ut.
Hun slapper av i dag, hun tar det rolig.
Det skal jeg også, jeg skal ta en lang lur under bilen.
Han sier det er tre gepardhanner som begynner å jakte nå.
Jeg var på vei tilbake for å filme Naborr,
men masaivennene mine sa at de har noe til meg.
En gruppe med tre hanner på jakt, og jeg vil ikke gå glipp av det.
Nå som vi er her, kan vi sende dere for å se etter Naborr.
Hun er førsteprioriteten vår.
Og nå har vi disse hannene. Det er også fantastisk.
Jeg vil henge med disse hannene
fordi de har helt andre liv enn Naborr.
Hunner lever og jakter alene, men hanner kan henge i gjenger.
Det er vanskelig å si, men for meg
ser det ut som de ikke er fra samme kull.
Det er en som helt klart er yngre enn de andre.
De klarer seg bedre når de samarbeider.
Så hannene danner en koalisjon,
mens hunnene oppdrar ungene sine for seg selv.
Noen ser noe.
Fant noe. Kom igjen.
Ha dem i syne.
Nå er vi bare med på turen.
De bryr seg absolutt ikke om at jeg er her.
Jeg er ikke i veien for dem, jeg forstyrrer ikke jakten.
Jeg bare cruiser sammen med gepardene.
Og det er ganske kult.
Til forskjell fra Naborr og andre hunner er hanner ofte territoriale.
Å danne en koalisjon gjør det lettere for dem
å forsvare området sitt mot andre hanner.
Det er mange bytter her. Gepardene er i midten.
De er ute i åpent terreng.
Jeg vil se om samarbeidet også gir dem en fordel på jakt.
Hvordan er de i forhold til en ekspert som Naborr?
Naborr kommer ikke så ofte ut på de åpne slettene.
Jeg tror planen deres er å sitte rolig en stund
og vente på at tingene glemmer at de er der.
Og nå ser alle liksom rundt seg.
De kan gå fra å være helt avslappet til å stikke i vei
og gripe tak i noe på et brøkdels sekund.
Det er en Thomsonsgaselle klokken fire for meg.
Det er det geparder liker bedre enn noe annet, Thomsongaseller.
Jeg kaller dem "gepardsnacks".
Den fyren her borte har fått øye på den.
De to andre ser i motsatt retning.
De slår til, men gasellene har et forsprang.
Jøss, når skrur han på alt.
En gepard kan oppnå en hastighet på rundt 100 km/t.
Men den kan bare løpe så raskt i rundt 500 meter.
De gasellene kan løpe i 80 og holde ut lenger.
Så de slår ham fortsatt.
Jøss, den farten! Alt jeg så, var...
Her kommer de. Se, så tungt de puster.
Alle har munnen åpen, de løp hardt.
De har farten, men ikke strategien, og overhodet ikke noe lagarbeid.
Jeg får følelsen av at disse tre gutta er litt klønete
og at de overhodet ikke har noen tålmodighet.
De løper bare fullt synlig for det de er ute etter.
En klossete brødreflokk.
Stakkars gutter.
De kunne trengt noen jaktleksjoner fra Naborr.
Jeg håper disse hannene lykkes.
Men jeg vil komme meg tilbake til Naborr og ungene hennes.
Se på ungene i treet her, det er så søtt.
Etter magene å dømme har de allerede spist i dag.
Hun leter etter et gjemmested der hun kan hvile.
Jeg blir helt forbløffet av Naborr.
Det virker som hun forstår alt.
Jeg forventet ikke å se dette. Det er en gepardhann.
Og han er på vei rett mot Naborr og ungene.
En stor gepardhann nærmer seg Naborr og ungene hennes.
Jeg aner ikke hvordan hun vil takle det.
Han har en GPS-krage på. Det betyr at han studeres.
Han kan ha kommet langveis fra.
Han nærmer seg svært forsiktig.
Når en gepard legger ørene bakover og stikker hodet frem sånn,
er det et tegn på at han er på vakt og kan bli aggressiv.
Hva skjer når en hann går til en hunn med unger?
Se, så stor han er!
Han går rett mot dem.
Jeg har sett hannløver drepe unger som ikke er deres.
Men jeg har aldri hørt om en gepard som gjør det.
Han jager dem.
Det ser ut som en slåsskamp.
Men han prøver seg faktisk.
Og får avslag.
Lille Mtito forsvarer moren sin.
Det var en helt vill interaksjon. Og plutselig er den over.
Nå har de roet seg ned.
Kanskje det er faren.
Kanskje de er ungene hans.
Det er sjelden at en hann nærmer seg en hunn med unger.
Jeg har aldri filmet det før.
Det er som han sjekker ungene sine eller noe.
Hun avviste ham, men han klager fortsatt.
Du kan høre at han syter.
Jeg vil bare følge med på dem og se hva som skjer.
Jøss, han er imponerende.
Helt klart mye kraftigere.
Stor og sterk.
Ikke den spinkle, slanke, elegante tingen som Naborr er.
Han har ikke gitt opp enda.
Ja, det er et stort "aldri i livet".
Han går bare vekk.
På vei til et annet sted.
Hva skal han gjøre her?
Han spruter på treet.
Han etterlater seg et duftmerke.
Han mislyktes, men han må fortelle de andre gepardene at han er i nabolaget.
Det er et år til Naborr er kvitt ungene og klar til å pare seg.
Han må vente lenge.
Vi kan vel legge kåte hanner til listen over ting Naborr må håndtere.
Når en ny natt nærmer seg, må hun finne
et trygt sted å slå seg ned med ungene.
Løvene våkner snart.
De skal ligge stille og lydløse i mørket.
Men det er andre fiender som venter når dagslyset kommer.
Naborr er allerede ute på morgenjakten.
Nå sniker hun seg innpå noe.
Hun er som en finjustert maskin.
Jeg blir alltid forbløffet av å se dette.
Hvert sprang kan være 6 til 7,5 meter langt.
Vi må dra.
Bra jobba, Naborr.
Hun har drept en eller annen unge.
En impalaunge.
Å, den er ikke død enda.
Hun har latt den være i live for at ungene skal drepe den.
Geparder fanger bytter ved å spenne bein på dem mens de løper.
Ungene må øve.
Det er vanskelig for oss å se på sånne ting. Jeg sliter med det.
Men Naborr gjør det for å lære ungene sine å drepe.
Hun kan gå bort og drepe den tingen raskt.
Men det kommer hun ikke til å gjøre.
De tenker ikke på samme måte som oss.
De gjør bare det de gjør, og alt dette er veldig viktig.
Naborr avslutter leksjonen.
For mye oppstyr tiltrekker seg rovdyr som kan stjele byttet.
Å, nei, hyener på den andre siden.
Dette kommer ikke til å gå bra.
Hyenene kommer inn og vil ta den lille impalaen.
Det er bedre å gi fra seg måltidet og komme seg unna.
Den hyenen kunne drept en unge på et øyeblikk.
Å, Gud! Hun har bare én unge!
Hvor er den andre ungen?
Om en av ungene har kommet bort fra dem, er det hele over.
Hold dere fast, en dyp grøft.
Jeg kan ikke se noe.
Nå jakter denne tingen på dem.
Det er en hyene her, det er en unge som løper der.
Men jeg har bare sett én, jeg har ikke sett to unger sammen.
Her er Naborr.
Jeg ser én unge. Hvor er den andre ungen?
Der er de, to unger.
For en lettelse!
Det ser ut som ungene har det gøy igjen. Det er helt vilt.
Livene deres er så spennende!
Kan du tenke deg å bli jaget av hyener?
Det ville skremt livet av meg.
Men ungene er fulle av lek og moro igjen.
Hun ser noe der borte som hun ikke liker.
Naborr slutter ikke å være på vakt.
De er ikke trygge, og det vet hun.
Hyener igjen. Hun liker det virkelig ikke.
Det er hyener der borte, også.
Kom igjen, småunger, løp.
Herregud!
Nå løper de. Geparden skal forsvare.
Dette er grunnen til at så mange gepardunger ikke klarer seg.
Moren forsvarer. Vi må dra, fort, fort, fort!
De går etter ungene.
Hold dere fast.
-Å, unnskyld. Gikk det bra? -Ja.
Kom dere opp i treet!
Herregud, det var nære på.
Hun er en skikkelig smart mor.
Hun flyktet og fikk ungene sine opp i det treet.
Så heldig at treet var der.
Hyenene kommer bare til å vente.
Det er bra at hyener ikke kan klatre i trær.
Bare bli i treet.
Nå skjønner jeg hvorfor ungene har lekeklatret så mye i trær.
Dette er første gang jeg har sett dette skje.
Nå handler det om utholdenhet.
Hvor lenge kan de bli der oppe?
Og hvor lenge vil hyenene vente bare for å drepe en gepardunge?
Hyenene gir seg kanskje.
Nå går hyenene vekk.
Det var skikkelig intenst.
Jeg visste ikke hvor følelsesmessig knyttet jeg var til de ungene.
Og da jeg trodde at de virkelig var i alvorlig fare,
begynte jeg å skjelve.
Naborr er helt fantastisk.
Hun gjorde alt rett.
Om hun kan finne ly for dem for natten, tror jeg det skal gå bra.
De må bare roe seg ned.
Å, hun er nede.
Jeg håper hun bare skal slå seg ned der.
Akkurat nå sover de i en liten bunt.
Hun blir vel her helt til soloppgang.
Der er de, to unger.
Jeg er så glad for å se at de begge overlevde natten.
Hun ser faktisk rolig ut.
For en utrolig mor!
Mange gepardunger klarer seg ikke, det er et faktum.
Jobben til Naborr er skikkelig vanskelig.
Om du er en gepard, er du nødt til å ha en fantastisk mor.
Naborr er definitivt en av dem.
Jeg har virkelig knyttet meg til de små ungene.
Å tilbringe dag etter dag med Naborr og ungene hennes er en sann glede.
Nå er de raske nok til å løpe fra hyener,
og jeg tror at ungene vil vokse opp helt fint.
De blir voksne og kan ta det de har lært fra Naborr
og klare å gjøre det samme. Gå videre, få egne unger
og holde gepardbestanden her sunn.
Jeg har kommet hit hele livet,
så jeg skal fortsette å komme hit resten av livet
for å se til Naborr og arven hennes.
Tekst: Sandra Grøndal-Hansen