K rozpadu muselo dojít,
abychom se našli jako jednotlivci,
dali se zas dohromady a dělali to líp.
Byli jsme jen kapela.
Už jsme nevěděli, kdo jsme jako lidé.
Dokud jsme to nezjistili, nemohli jsme kapelu obnovit.
Když jsme kapelu obnovili, podstatné bylo,
že jsme znovu otevřeli některé rány a začali je pořádně léčit.
Protože to nešlo zas jen přelepit.
Bylo nutný do toho sáhnout a zjistit, co tam opravdu je.
Zahojilo se to.
Opravili jsme poškozené vztahy.
Teď jsme na tom líp než kdykoli dřív.
Jsme rodina.
Člověk by měl každý den usilovat o štěstí.
A my ho dál hledáme.
Usilujeme o něj a máme pocit, že tohle je nejlepší fáze našeho života.
HAPPINESS CONTINUES: JONAS BROTHERS NA TURNÉ
PRVNÍ KONCERT TURNÉ
JONASOVI
ŽERU TĚ
Když jsme s bráchy nekoncertovali,
nejvíc mi chybělo, že jsem nebyl s nejlepšími kamarády.
I ty výzvy, které pro sebe představujeme.
A lepší pochopení toho,
jaká může být spolupráce, když jsme rozumnější.
Jsi z dneška nervózní?
Ani ne. Těším se.
Poslední měsíc a půl volna po vydání alba...
Orazit si, odpočinout si sebe, to se hodí.
JOEŮV BYT, PŘED TURNÉ
Vrátit se inspirovaní, nadšení a připravení.
A nechceme se pozabíjet.
- Přijde někdo? - Jo.
Jdeme do auta?
POPRVÉ NA PÓDIU SÁLU NYCB LIVE'S NASSAU COLISEUM
- Fíha. - Nádhera.
Je to síla.
Eriku! Zapnul bys světla? Tlumený světlo.
To je paráda.
MANAŽER TURNÉ
Tady to mám rád.
Tady by si měl zahrát každý.
Dali jsme tam Hvězdu smrti.
Všechno je zakřivený.
Všechno je ohnutý. Všude jsou rampy.
Chce to moment ve stylu Vegas, showmanský, kdy...
Takhle nějak...
Když jsem na pódiu, musím prostě mezi fanoušky.
Obvykle mezi ně skočím. Chci k nim patřit.
Chci být s těmi lidmi.
Na pódiu je všechno, co máme rádi.
Tohle je kouzelná plocha. Klesá.
Schody sjedou dolů a pak vyjedou.
Můžeme to jednou zkusit? Chtěla bych...
Je to silný, ale taky trochu...
Jsme skutečný boy band.
Vidí jen jedním okem. A tím jen napůl.
- Ale je to dobrý pyrotechnik. - Důležitá informace.
Takže „Rollercoaster“, „SOS“, „Cool“, „Only Human“, „Strangers“, „Way We Roll“.
Přidejte tam novou písničku.
„Every Single Time“ nebo tak. Nebo třeba...
„Still In Love With Me“.
„Still In Love With You“.
Pak bude „Jealous“, „Cake By The Ocean“.
Když to člověk vidí z perspektivy, uvědomí si ty rozměry.
Je to soda.
Fascinující.
Nejradši bych tam šel. Na místo dění.
Na tom jsi.
Strašně dlouho jsem nevěděl, kdo jsem.
Ale teď tu znovu sedím.
Říkám si, nadechni se, dej si pohov a užívej si to.
To je dobrá rada.
Nedělám skoro nic.
Před vystoupením se připravuju jen tak, že...
Snažím se zůstat klidný
a soustředit svou energii.
Roztomilý.
- Víš, na co jsme dnes koukali? - Na co?
Na bollywoodský filmový hity.
No jasně.
- Bylo to fascinující. - Je v tom jeho oblíbená hudba.
Nakopává ho.
Já to neiniciovala. Chtěli to po mně.
Pročišťuju si hlavu.
Snažím se zapomenout na to, co by mě mohlo omezovat.
V podstatě se snažím...
meditačně naladit.
Ne, jiný typ upevnění vzadu,
ze kterýho televize půjde sundat, aniž by se vyrval kus zdi.
Aleno, pojď sem. Nechoď nikam.
Dělám toho hodně.
Malý předkoncertní rituál.
Udělám 20 kliků.
Takhle si protáhnu paže.
A zařvu.
Obvykle si zaběhnu krátký sprint.
Někdo mi dá facku.
U posledních koncertů to byl Kevin a Nick.
Oba jsou ale dost plaší. Potřebuju pořádně do těla.
- Jdeme! - Kdo to chce?
- Energie! - Jdeme na to.
Bože, děkujeme, že nás všechny na turné a téhle cestě ochraňuješ.
Ať se na pódiu nikomu nic nestane.
Ať jsou hlasy silné a nástroje dobře hrají.
Užijme si to. Amen.
Amen!
Fajn. Tohle štěstí začíná...
Právě teď!
Raz, dva, tři!
Je skvělé vědět, že ty písničky
tvoří soundtrack k mnoha důležitým chvílím lidí.
Dřív mi to přišlo divný, ale pak jsem mluvil s mnoha fanoušky
a ti říkali, že jsme jim hráli k první puse,
k promoci, desátým narozkám, důležitým událostem.
Když jsme řešili ten koncert,
první, co jsem řekl, bylo,
jestli to bude někoho zajímat.
Milujeme vás!
Fanoušci.
Ti by neměli zůstat stranou.
Na webu i jinde dávali jasně najevo,
že by o to měli zájem.
Nejradši z nich mám Nicka.
Z Jonas Brothers mám nejradši Joea.
Kevina. Kevine, viděla jsem tvůj koncert.
Víte, co včera bylo suproš?
Jak jsme šli ze zkoušky
a v jednu v noci byli venku fanoušci.
Jo.
A ani jeden tam nebyl kvůli fotce.
Nikdo si o ni neřekl. Jen jsme si povídali.
Říkali, že se máme jít vyspat, že máme zítra velký den.
- Fanoušci se změnili. - Podporují nás.
Chtějí nám být oporou.
Zase se dojímám. Šílený.
- Nick. - Joe.
Pro mě taky.
- Joe. - Nick.
Víš, že Nick. Je to Nick!
- Nick. - Všichni jsou sexy.
- Nick. - Já mám ráda Joea.
- Kevin. - Joe.
Musím se omluvit, sledovala jsem ho do restaurace
v Limě v Peru.
Byl jsi tam se Sophií a já tě sledovala na WC.
- Nedokážeš si vybrat. - Kevin.
- Joe. - Kevin.
Kevin. Kevin, Kevin. Navždy Kevin.
- Nick. - Nick.
Nick también. Pero Kevin.
- Joe. - Nick.
Můj oblíbenec? Kevin.
Kevin, ne? Kevin!
Mám ráda „bonusovýho“ Jonase, takže říkám Frankie.
Kterého máš nejradši?
Sebe.
Jo. Pravda vyšla najevo.
- Joe. Král severu. Miluju tě. - Nick.
Nick!
Řekli jsme si, že do toho půjdeme,
pokud je tu někdo, koho to aspoň trochu zajímá.
Fanoušci.
- Pojďme... - Pozdrav.
- Tak jak? - Kdo se těší?
- Přijeli jste. - Jo.
Jak je? Jak se vede?
Nicole? Těší mě.
Ti fanoušci, kteří tam byli,
když jsme hráli na parkovišti
před Dick's Sporting Goods tady v New Yorku, budou dojatí.
Můj oblíbenec? Rozhodně Joe.
Někdy ale Kevin.
CO JE LÁSKA
CO JE LIDSKÉ
JENOM LIDSKÉ
V čem byla chyba?
Už jsme ani nevěděli, kdo jsme,
už jsme nebyli kámoši.
Pokud máme být kapela, musíme všichni přispívat k tvůrčímu procesu.
Nebo ne, ale musíme si říct, že to je v pohodě.
Nebrali jsme se jako rovní.
Nick koncerty řídí.
Když se to děje, mám tendenci na všechno kašlat.
Musí to mít nějakou strukturu, tu garantuju já.
Musí tam nějaká být.
Ptal jsem se Joea a Nicka, proč mě ignorují.
Stalo se to víckrát.
A Kevin má jedinečný talent propojovat.
Propojuje nás tři.
Není snadný konfrontovat někoho ve věci,
která roky bublala pod povrchem.
Musí v tom být prvek uvolněnosti,
volnosti a radosti, to ztělesňuje Joe.
Občas jsem se vše dozvídal poslední.
Začali jsme upřednostňovat kapelu před bratrskými vztahy.
Joea štvalo hodně věcí.
To, že já ten proces neřídím, že je tam Kevin.
Začínali jsme jako tři kluci z New Jersey,
kteří spolu rádi hrají.
Nakonec jsme se začali nudit, byli jsme otrávení, vyřízení.
Kevin měl pocit, že nemůže být sám sebou a žít svůj život
a my na něj a jeho rodinu nejsme hrdí, protože se tolik soustředíme na kapelu.
Což je pravda.
Nechápali jsme, že můžeme koexistovat
a své životy vylepšit.
Poprvé od chvíle, co jsme byli kluci,
jsme na tom stejně, pokud jde o vztahy.
Všichni jsme ženatí, což nás spojuje.
Každý máme svou roli.
Bez všech těch složek to nefunguje stejně.
Má své kouzlo, že Nick byl první, kdo praštil telefonem,
ale byl i tím, kdo ho první zase zvedl.
To on řekl:
„Stýská se mi po vás, chci s vámi zas hrát.“
Myslel jsem, že jsem s Jonas Brothers skončil.
Ale ne, sakra.
Zpívejte.
Zazpívejte to!
„Lovebug“ na mě působí melancholicky.
Byla to bláznivá fáze našich životů a...
dělo se toho moc.
Ještě jsem neměl tu emoční zralost,
abych dokázal zvládat ty náročný chvíle.
Tuhle písničku jsem tady hrál poprvé
tátovi a bráchům.
Bylo to ve sprše
protože tam bývá dobrá akustika.
V týhle místnosti myslím na to, kolik času už uplynulo.
Bylo mi 14, když jsem to složil.
Líbí se mi na ní, že se nebere moc vážně.
Neberu v ní lásku jako nějaký objekt
nebo věc.
Tak mi to dávalo smysl, když mi bylo 14,
nekoumal jsem o tom do hloubky.
Když jsem si ji zahrál, napadlo mě...
jak skvělý by bylo hrát naživo
a začít tu písničku takhle,
aby lidi hned věděli, o co jde, a propojili se s ní.
Naladím to trochu.
Takhle...
Začala jednoduše.
Tyhle písně zabírají nejlíp.
Přijeli jsme sem brzo, na hodně koncertů...
jsme přijeli pozdě, bylo to uspěchaný a já byl nervózní.
- A dnes... - Dnes je to v klídku.
Dnes je to skoro divně klidný.
Máme to ošidit a trochu zkrátit,
vzhledem k tý kytaře?
Překáží ti to při hraní?
To, co děláš těm holkám...
- A klukům. - A klukům.
Se mnou tohle dělá Bette Midlerová.
Móda je důležitá pro nás všechny.
Jo.
Někteří z nás jsou v tom lepší.
Zjevně.
- Chceš k tomu nízký tenisky? - Jo.
- Fajn. - A nechci košili.
- Proboha, jo. Ať mají radost. - Dělám si srandu.
Pod to sako košile být nemusí.
Jonas! Jonas!
Vždy, když jdu večer spát a jsem daleko od rodiny...
myslím jen...
na chvíle, kdy tvoří součást tohohle světa.
Nevěděl jsem, kdo jsem.
Ale oni mě neuvěřitelně posílili,
pokud jde o lásku a smysl života,
takže jsem tak neřešil, jestli se Jonas Brothers obnoví,
byť, kdyby se to stalo, bylo by to fajn.
Když ne, nevadí, hlavně že budou stát při mně.
Nemyslel jsem, že se obnovíme.
Dokazuje to, že se sny plní.
Díky, že jste počkali.
Máme vás rádi.
Rád vás vidím.
Tahle show by nebyla možná,
kdybychom se nesblížili.
„Hesitate“ je má písnička.
Je to jakýsi můj manželský slib.
Slib Sophii.
Poznám na lidech v publiku,
když to pro ně něco znamená.
Vidím páry, jak se drží.
Vidím někoho, komu ten song někdy pomohl.
To mě bere do úplně jinýho vesmíru.
Kdykoli zavřu oči, vidím Sophii, jak jde k oltáři.
Když zpívám „Hesitate“, polovinu času mám zavřený oči,
protože to zpívám jí.
Musím v sobě vyvolat pocit domova.
TURNÉ HAPPINESS BEGINS
29. A 30. SRPNA
Jakou písničku máte nejradši?
Já jednu mám!
Abych jel na turné, mám svoje podmínky.
Neprošvihnu první den školy.
Až půjde poprvé do školy, budu u toho.
Budu u toho.
Hele, máma je tu.
Víš, proč je ten sál pro tátu důležitý?
Protože to byl jeden z našich prvních vyprodaných koncertů.
Ten se tam odehrál před 11 lety.
Deseti.
Je to teď jiná dynamika, ale dobrá.
To je na tom suproš.
Všichni oslavují individualitu toho druhýho.
STUDIO JUNGLE CITY
Inspiraci k albu jsem našel na více místech.
Nejlepší byla radost z návratu do studia
a tvoření něčeho,
co je kombinací všeho, co Joe dělal s DNCE,
jeho uměleckýho vývoje za tu dobu,
a mých sólových věcí.
Dělali jsme něco, co to všechno propojilo.
Jo.
Je to překvapivě náročný.
- Dobrý? - Myslím, že jo.
Máme to. Jen to doladím.
Pak tomu dáme hlavu a patu. Zní to ale dobře.
Až to dotáhneme, bude to pecka.
Máme to. Bude to bomba.
Nahrává někdo dva dny zpěv,
i v den koncertu v Madison Square Garden?
Ne. To je dost odvážný.
Moc lidí by to neudělalo.
Budeš dobře rozehřátej.
Nazpívej jich ještě pár a večer jdi zpívat.
- Jo, přesně. - Jo.
Jsem pódiovej feťák. Miluju to tam.
Jediný, co by mě dostalo na běhací pás,
je, abych byl schopen zpívat a běhat.
Nechci na pódiu stát bez hnutí.
Včera na zkoušce jsem koukl na Nicka a on:
„Zítra probereme, jak se budeme na pódiu pohybovat.“
Já mu řekl, že přece ví, jak to bude.
Vyberme si chvíli, kdy všichni předstoupíme,
abychom nevzpláli nebo něco.
Já stát nevydržím.
Díky moc.
Ještě jednou, jedeme!
V některých písničkách jsem psal o tom, co je láska,
ale jen jsem si ji představoval.
Ale teď jsem ve fázi,
kdy vím, jak skutečně vypadá a jaké to je.
ZAHRAJTE PROSÍM „IF I CAN'T HAVE YOU“
Ahoj. Ahoj. Aleno.
Když jsem se k nim poprvé na velkém pódiu přiblížil,
na to nikdy nezapomenu.
Alenina a Valentinina tvář...
Valentina asi měla pocit, že je toho na ni moc,
že toho má nad hlavu.
Ale Alena jako by si říkala, že to je její táta.
Danielle kouká na děti, který mě sledují, s hrdostí.
Jako že jsou naším dílem. Že jsme je stvořili.
Jsou součástí toho kruhu.
Joe, tady je transparent s dotazem,
jestli s tebou může zazpívat „Gotta Find You“.
Umíš druhou sloku?
Fajn. Můžeme?
Do toho.
Jedeme!
Krásný hlasy.
Je fér, že v Chicagu uděláme něco výjimečnýho.
NAPIŠTE NÁM (323) 880-0945
Na obrazovce nad pódiem je číslo.
Všichni na ně teď pošlete SMS.
Chicago bylo fajn, sešli jsme z pódia...
22:10
...pár koncertů už máme za sebou,
měli jsme pocit, že už jsme rozjetí.
Byl to asi Joe. Říkal, že bychom tam měli zahrát v klubu.
Nebojíš se hrát s Johnem a Gregem?
PŮVODNÍ KYTARISTA PŮVODNÍ BASISTA
Jsou slabší muzikanti. Jsi nervní...
Jsem nervózní spíš z toho, jestli si ještě pamatuju texty.
Je ironií, že jediný dostupný místo...
22:30
...je klub, kde jsme hráli před 12 lety.
POLICIE
Přehráli jsme většinu písniček, který jsme tu hráli před lety.
Byla tam skvělá energie, bylo nabito,
připomnělo mi to ty rockový díry, kdy jsme kdysi hrávali.
- Moje nohy. - No tak, chlape.
- Dokázali jsme to. - Jo.
Je tu pivo?
No jo.
- Musíme to vychlastat. - Učíme se písničky.
- Jo. - Cis, Fis.
A, As
To je jediná část tý písničky, jo? Budu ji hrát poprvé.
Já ji hrál. Hrával jsem její cover.
Opravdu mám pocit, že se mi to zdá.
Není rok 2006? Nevím.
Zahrajeme tohle?
- Na obnovení kapely. - Jo.
„Díl, v němž obnovili kapelu.“
Je to tu zaneřáděný, vydejchaný, ale to k tomu patří.
Proto děláme, co děláme, protože tohle milujeme.
Nepotřebujeme velkou produkci.
Obejdeme se bez toho, můžeme jít hrát.
Prostě tři bráchové, co spolu rádi hrají.
Má něco do sebe vyjít z haly...
s 16 nebo 17 000 lidmi...
do prostoru, kam se jich vejde 200.
Hráli jsme tu 9. února 2006.
Vidíte Jonas Brothers v původním složení.
Jak vidíte, Greg Garbowsky...
John Taylor.
Nehráli jsme spolu ty písničky sedm nebo osm let.
Tak prosím buďte tolerantní.
Kluci, můžeme?
Byl jsem původní kytarista a hudební ředitel od roku 2005
do chvíle, kdy se rozpadli a vyhořeli.
Došlo to tak daleko, že to nikomu neřekli.
Letěli jsme do Filadelfie.
Přistáli jsme tam, šli si pro zavazadla
s věcmi na koncert na následující den...
Ozval se telefon: „Turné se ruší. Kapela se rozpadá.“
To je ono.
Bylo to smutný. Pracoval jsem v obchodě v centru L. A.
Jednou jsem zametal
a v rádiu hráli „Superstition“ od Stevieho Wondera.
Zametal jsem a říkal si,
že jsem to hrál na ceremoniálu Grammy s ním a Jonas Brothers.
Bylo to smutný.
Kdo si pamatuje ten recitativ?
Nechci ti ublížit!
Chci tě políbit!
Kevin! Kevin!
Tak jak?
Upřímně, je fajn být tu zas s vámi.
Máme vás rádi. Díky moc, že jste dnes přišli.
Díky!
Hrát jsme začali v garáži,
pak jsme hráli v klubech, který nebyly ani z poloviny plný.
Je důležitý připomínat si, odkud člověk vzešel.
Vrátili jsme se do auta
a říkali si, jestli ještě nepobudeme.
Vrátili jsme se do tý úděsný šatny.
Necítíme se tu divně. Tohle k nám sedí.
Kde jsme to hráli? Víte, co myslím.
Kde jsme hráli na Super...
- Střední východ. - Ne, v neděli o Super Bowlu.
Nikdo na koncert nepřišel.
Nebyl tam ani bar. Jen přívěs.
- To bylo v Columbu v Ohiu. - Jo. Tam.
Neděle, Super Bowl. Tehdy vyhráli Steelers.
- To bylo v Missouri. - V Missouri.
- Ne? Pletu se? - Byl to Columbus.
Byli tam dva týpci, co se chtěli dívat na Super Bowl,
po každý písničce na nás řvali, ať držíme hubu.
Mohli jsme zkoušet jenom v kuřecím fast foodu.
V Jones Beach, kde jsme hráli na aparát The Click Five,
to byl asi nejhorší koncert za celý můj...
- Zapomněl jsem si tam kytaru. - To byl děs.
Viděly jsme je snad 14krát.
Čtrnáctkrát, jo.
To je Carly and Nick, v New Yorku.
Tady jsem s jeho pěkným zadkem.
Musíme najít víc fotek.
Tady jsem s Paulem Jonasem.
Miluju Garba.
Tohle jsme vyrobili pro Kevina, když se zasnoubil.
MAZEL TOV, KEVINE!
Tohle je transparent pro Joea.
Tohle je máma s fotkou Nicka Jonase.
Poslední dobou jsem nostalgický, vybavuju si ty písničky.
Dnes to bylo fajn.
- Bylo to fajn. - Jo, pro mě taky.
I to prostý pocení. Pořádně jsem se během toho zpotil.
Při velkých koncertech není snadný rozlišovat mezi písničkami.
Když hrajeme na takovým místě,
zapamatuju si tváře všech v publiku.
Nejlepší akce za sedm let.
Každý, kdo vystupuje...
má někde vzadu pocit,
nevím, jak to nazvat, tušení,
že s takovou podporou zvládne všechno.
Klidně i lítání.
Po koncertu o něm chcete mluvit, být s kamarády, slavit.
Jde to do vás nohama. O to jde.
Nadávají, že je to moc hlasitý, slyšíte jen řev.
Tu energii ale cítíte v nohách.
Ta vášeň, ta elektrizující energie
vás pohání neuvěřitelným způsobem.
První, co jsem si uvědomil, bylo, že tomu nesmím propadnout,
protože bych nezpíval dobře.
Teď to krotím a používám jako palivo.
Život umělce je jedinečný.
V PONDĚLÍ MĚ POVÝŠILI
OSLAVUJI TŘEMI KONCERTY JONAS BROTHERS
NICK JE BRÁCHŮV DVOJNÍK
To bylo dobrý. Hodně vysoký tón.
Má oblíbená písnička?
Sobecky bych řekl, že „Hesitate“. Ale...
Přišli jste sem na párty?
Vyrovnávám to pařičským songem.
Trochu to nakopneme. Jedeme!
„Cake By The Ocean“ publikum nakopává.
Teď zazpívejte vy nám.
Zpívejte!
Odvažte se!
Hlasitěji!
Jdeme na to.
Raz, dva...
Měl jsem divoký dospívání, nedodělal jsem střední školu
a založil kapelu s bratry.
Nešel jsem na vejšku.
Jsem v kapele, nic jinýho nedělám, daří se nám.
Jonas Brothers se proslavili
a deset let byl můj život blázinec, do mých 26 let.
To je šílený.
Dělám tohle s bratry 12 let.
Nic jinýho neumím.
A pak to všechno po jednom rozhovoru skončí.
Člověk už neví, kým je.
Během těch let jsem dělal leccos.
Byl jsem v IT branži, dělal do realit.
Svou energii jsem investoval do práce.
Ale trávil jsem i hodně času doma s dětmi a ženou,
bavilo mě mít malý děti,
dívat se, jak rostou, a snažit se, aby každý den stál za to.
V těch letech, co jsme byli od sebe,
na mě ten rozchod dopadal víc, než jsem čekal.
Tvářil jsem se stoicky.
Sledoval jsem úspěch kluků a měl z toho radost.
Ale nebylo vždy snadné na to koukat.
Člověk si na to zvykne,
ale když jsme se zas dali dohromady, měl jsem dobrý pocit.
Mám pocit, že můžu něco dokázat. Pět let jsem byl ze hry.
Lidi mě neviděli vystupovat,
zpívat, s kytarou.
Takže když vyjdu na pódiu, říkám si...
„Jsem zpátky. Jdeme na to.“
Ruce nahoru!
Na pódiu vyprávíme svůj příběh, popisujeme svou cestu.
NATÁČENÍ KLIPU
Jak jsme se vrátili ke štěstí.
Děláme to pro sebe.
Možná tomu nevěříte, je to ale opravdu tak.
Udělali jsme to pro sebe jako bráchové
a nějak se to vyvinulo v nejlepší vztah, jaký jsme kdy měli.
Při té cestě, kterou jsme se vydali, jsme z části hledali své vnitřní dítě
a snažili se najít zas sami sebe.
Zatleskejte té neuvěřitelné kapele, co je tu dnes s námi.
A teď si s námi zazpívejte.
Jedeme!
Jsme v Mexico City, kde jsou fanoušci divocí,
o to víc mi to připomíná starý časy.
Fanoušků tu máme hodně.
Koncerty jsou vyprodaný.
Fanoušci tu na nás nezapomněli.
Jsou tu. Nepřestali být fanoušky.
Je to opravdu magický zážitek.
Včera to bylo šest let, co se kapela rozpadla.
Museli jsme se vydat každý svou cestou, abychom zjistili,
jak se zas dát dohromady.
Ty cesty se nakonec sešly.
A našli jsme cestu i k vám. Takže díky.
Jste nejlepší fanoušci na světě.
Vítej na turné Hapiness Begins, Mexico City!
Na vás! Máme vás rádi.
PO KONCERTU
Jeď!
Náš vztah s bratry se zlepšil.
Začalo nás bavit trávit spolu čas,
nejen proto, že musíme natočit klip
nebo že se blíží turné.
Prostě jsme rádi spolu.
Ještě ceviche?
Chci poděkovat Bohu za dary.
Děkuji.
Taky chci říct, že dnešní koncert byl skvělý.
Máme velkou kliku, že se můžeme takhle živit.
Miliony lidí by tohle chtěly.
My to děláme denně.
Na zdraví. Pokračujme v tom.
Bylo tam 17 000 diváků,
křičeli tak, že mě z toho bolely uši.
Byla to dlouhá cesta
a dnes jsme v půlce mexický šňůry.
Ale na zdraví.
Jdeme do toho!
Jo!
JOEOVY HOLKY
Jak se má?
Jedem!
Ještě jednou, zpívejte!
Ještě jednu!
Jedem!
Zpívejte!
Gracias.
Gracias!
Máme tě rádi, Miami.
Díky, že jste turné rozjeli tak neuvěřitelně.
Pro nás to nejdřív bylo o naší rodině.
A díkybohu je tu dnes naše rodina s námi.
Máme vás rádi. Díky, že jste přišli.
Jste naše širší rodina.
Máme vás ze srdce rádi.
Fajn.
Tohle je „Sucker“.
Jedeme.
Díky!
KONEC PRVNÍHO KONCERTU
Kapely se rozpadají v jednom kuse.
Proboha!
Rozpad kapely bratrů by byl velkou zprávou,
ale já chci, aby se náš vztah s bratry každoročně zlepšoval,
a pokud možno, jsme i pomohli rodinám, který nemají dobrý vztahy,
svým příběhem.
Proboha.
Jak jsme to mohli dotáhnout až sem?
Když jsme spolu poprvé vstoupili na pódium...
Emočně to bylo skoro nezvladatelný.
Rodiče na nás byli, myslím, hrdí.
Jsem hrdý na to, že to dělám pro děti,
a ony jsou na tátu hrdé.
Má to rodinnou dynamiku. Je to vestavěný do našeho jádra.
Všichni! To bylo fascinující.
Udělejme to ještě 82krát.
Ano!
A pojďme se všichni napít.
- Stokrát... - Sorry, stokrát.
Nickovi věř, když tě opraví.
Při natáčení dokumentu jsme vedli drsné hovory.
Řekli jsme si i nehezký věci.
Byli jsme ale schopni to probrat,
prodiskutovat.
Tak prostý to je.
Táta říkával:
„Dokud mu tvoje děti budou říkat strejdo Joe...
a jemu strejdo Kevine...
na ničem jiným nesejde.“
Snad pro lidi máme nějaký význam.
Jestli mi rozumíte.
To je důležitější než hudba.
Důležitější než hit, písnička v rádiu nebo vyprodaný turné.
Nakonec bude podstatný,
že jsme pro lidi něco znamenali,
že jsme se s nimi propojili, že díky nám cítili hrdost.
Mám pocit, že je v nás
určitá energie, zůstáváme tak trochu pořád kluci.
Z toho mám dobrý pocit.
Tohle zvládáme. Máme to rádi.
Chceme, aby byli hrdí.
HAPPINESS CONTINUES: JONAS BROTHERS NA TURNÉ
Překlad titulků: Marek Pocestný