10, 9, 8...,
...7, 6, 5...,
... 4, 3, 2, 1!
- Què collons!? - Ai, Déu meu.
- No et conec! - Em sap greu.
- Qui ets? - T'he confós amb algú.
La meva xicota du el mateix vestit.
- T'ho dic de debò. - D'acord.
- No ho volia fer... - Tranquil.
- Et convido a alguna cosa. - La beguda és de franc.
- Ah, sí? Vaja. - Sí.
- Te'n portaré una igualment. - D'acord, entesos.
Estic ben avergonyit.
- Gràcies. - De res.
- Hauria de buscar la xicota. - Sí.
S'enfadarà moltíssim.
- Estàs bé? - Mare meva.
T'encantarà. Quan t'he fet el petó, crec que...
... m'he empassat alguna cosa que menjaves.
Ai, Déu meu, quin fàstic.
Sí, ja ho sé.
- És fastigós. - És horrible...
No saps pas si duia nous?
Oh, és greu?
- Sí, bastant. - I per què rius?
Perquè m'encomanes el riure, però estic acollonit.
D'acord.
Vols que truqui a una ambulància?
- Mira... - A veure si tenen...
... una farmaciola o alguna cosa.
- Sí. - Estaràs bé?
Puc aguantar uns quatre o cinc minuts...
... abans de morir-me.
Ets aquí, trapella!
Hola.
Ei, Becka.
Ja et porten epinefrina, ara la baixen.
- Bé, genial. - Hòstia, tu!
Portem el mateix vestit, que graciós.
Oi que sí?
No puc respirar.
- Qui necessita epinefrina? - Gràcies.
És per ell.
Estàs bé? Què ha passat?
- Ha menjat una cosa amb nous. - Com?
Tenia praliné a la boca i llavors...
D'acord.
No crec que necessiti saber tots els detalls.
Em penso que me n'hauria d'anar a casa.
Vaig a buscar les coses i ens en anem.
- Ens en anem? - Sí, ens anem.
- D'acord. - Per poc em moro.
- Com estàs? - Estrany.
Com si l'adrenalina anés amunt i avall.
Pren-me el pols. Just aquí, mira les...
Et portaré una mica d'aigua.
Moltes gràcies.
- Ja. - Merda.
1 ANY
2 ANYS
3 ANYS
4 ANYS
I així, de sobte, el cambrer va i es posa a ballar.
I en Sam també hi era gravant tota l'estona.
I després, va aquest i es posa de genolls aquí al davant...,
... a fer el pallasso.
- Vas plorar primer tu. - Tenim el vídeo.
A mi no em va sortir ni una sola llàgrima, d'acord?
Que no. Va, d'acord!
No...
En poques paraules, va dir que sí.
Vaig dir: «Per què has trigat tant?».
Sí, això. Tant de bo...
Ho hauria pogut organitzar tot a temps...
... perquè ho haguessis pogut veure, pare.
Que et vols quedar una mica mes?
Una mica mes? Estaria bé.
Sembla que mai no tenim prou temps, oi?
- Vaig al cotxe. - D'acord.
- Me'n vaig. - D'acord. Adeu, reina.
És la bona, pare, ja ho sé.
M'hauria agradat que l'haguessis conegut més, perquè és...
- Hola. - Hola.
- He sentit el que li deies. - Ho sento, m'agrada...
... parlar-li en veu alta.
És millor que no dir res.
- Jo ho faig sempre. - Ja.
He sentit allò del compromís. L'enhorabona.
Ah, sí, moltes gràcies.
Fa temps que us veig aquí.
Ja no sabia si l'hi demanaries.
Bé, en aquestes coses no cal pas afanyar-se.
- Quan us caseu? - No ho hem decidit, encara.
- Per què? - Esperem el moment.
El moment és ara, fes-me cas.
- Ara? - Sí.
- Ara? - Per què no?
- He fe fer forces coses... - Fes-les ara.
No, no ho puc fer tot ara.
- Seria una bogeria. - Per què?
- Quan seria el moment? - No ho sé. Després.
De vegades, «després» acaba sent molt tard.
Ja, d'acord, això és molt dramàtic.
En fi, molt de gust de conèixer-la.
Ja ens veurem després.
«Després» un altre cop. Què et passa amb «després»?
No vull ser maleducat, però no tinc temps per...
Clar que sí. Tens temps.
Però i si no en tinguessis?
- Aleshores... - I si el temps avancés...
... de pressa, només per tu?
Ara està passant just el contrari...,
I si et despertessis...
... i descobrissis que ha passat un any així?
Entesos. Molt de gust.
M'agradaria donar-te una cosa.
Un regal de noces.
Un regal de noces? No m'ha...
... de donar cap... - No, si us plau!
He esperat molt per donar-l'hi a algú que el necessita.
I com sap que jo el necessito?
Perquè ets un bon home.
Confós, però bon home.
És un compliment estrany...,
... però gràcies. - El tindràs pel casament.
- D'aquí dues setmanes. - Encara no sabem...
- Hola! - Hola, reina!
- Tot bé? - Sí, genial.
L'enhorabona pel vostre casament.
Oh, gràcies.
No sé quan serà. No vol fixar cap data.
De debò? Diu que voldria que fos d'aquí dues setmanes.
- Perdoni? - M'agrada.
- Així que t'agrada. - Sí.
- De debò? - Ja sabeu que diuen.
Carpe Diem.
- Carpe Diem? - Viu el moment.
Sé el que vol dir, però ja ningú ho diu.
Crec que té raó.
Ens casem... Dues setmanes.
- Carpe diem. - No ho diguis...
... també. - Carpe diem.
Vinga, va.
Vinga, va, molt bé.
Carpe diem.
- Si vols, endavant. - Sí!
Enviaré les invitacions quan tornem.
D'acord.
M'ho agrairàs.
De debò?
Després.
Què acaba de passar?
No em pensava pas que arribaria aquest dia.
Qualsevol s'hauria casat amb la Leanne...
... al cap d'un segon de conèixer-la...,
... però en Teddy no.
Ell s'ha esperat...
... i esperat.
- I esperat. - Exacte.
En fi, Teddy, ets el meu millor amic...
Et conec des de petit, i ara...
Bé, Leanne, ara és problema teu.
Brindem per en Teddy i la Leanne.
- Moltes gràcies, Sam. - Gràcies.
- De res. - Ha estat preciós.
I tot això d'esperar? No soc tan dolent.
De debò?
On aneu de viatge?
Ei, no em puc precipitar a l'hora de prendre...
... una decisió tan important, oi?
No sé quantes vacances tinc.
Hi ha un parell de projectes que...
...he de resoldre.
Serà la primera cosa que faré demà, espereu-vos.
- D'acord? - Esperar.
- I esperar. - Sí, d'acord.
- Gràcies. - Anem!
Balla amb mi.
- Eh que és preciosa? - No està malament.
Tu què creus?
Doncs jo crec que he fet una gran compra.
Mira de no trencar res, ens farem una foto.
Un, dos, tres.
VENUDA
- Vinga, Leanne, puja. - D'acord, ja pujo.
- Vinga, et porto en braços. - Et vull portar jo.
- No pots pas, tu. - Sí que puc.
- Soc molt gros. - Que pugis.
D'acord, a punt?
- Sí. - Un, dos i tres!
Oh, Déu meu!
- Estàs bé? - Sí.
- Que desconfiat. - Ben fet.
- Estàs forta. - A veure.
Vull convertir aquesta habitació en el lloc on escriuré.
Si vols, endavant. Et repto a fer-ho.
- Podem tenir gos? - Clar que sí!
- Fet. - Vull un gran danès.
De debò?
- No en vols? - Qualsevol nom que comenci...
... per «gran» em sembla arrogant.
- Podem treure el paper? - Serà el primer que farem...
... abans d'esmorzar, d'acord?
Saps què més vull fer? Vull tirar la paret a terra.
- Ah, sí? - Per tenir tot l'espai.
- M'estàs posant a cent. - Sí?
- Espera que fiqui mobles. - Estàs tan sexy amb les reformes.
- De debò? - M'excites molt.
- Compte... - T'exciten les reformes?
El teu anell.
El meu pare el va fer per la meva mare.
Literalment, el va fer ell amb les seves mans.
Ho veus, això d'aquí?
Ho veus? Una imperfecció.
No té cap imperfecció. No me'l trauré pas.
Sí, et queda bé.
- Tu em quedes bé. - Ah, sí?
Com estàs?
Inflada.
M'encanta que diguis porcades.
Estàs preciosa i inflada per mi.
- I tu com estàs? - Què vols dir?
Estic com sempre.
T'estimo més que ahir.
Però no pas tant com t'estimaré demà.
- No canviarà res. - Vols dir?
No.
La part difícil ja està.
El casament és la part fàcil. El matrimoni és la difícil.
- Acabarà costant. - I ara!
Ho serà.
- Algun dia. - Bé, doncs ja hi...
... pensarem aleshores.
Podria arribar abans que no et pensis.
- Ídem. - Déu meu, va ser horrible!
Surt, que em vull aixecar.
- Per què? - M'haig de treure això...
- No ho facis. - Ho he de tornar.
Ha d'estar bonic, sense arrugues.
Dona’m cinc minuts només.
Bé, doncs el temps...
... comença...
... ara.
Ei, què ens han regalat?
Tenim...
... una espècie de planta d'en Pete i en David.
- Podem dir-ne Groot? - Groot.
Sí, exacte. Per això estem casats.
Una mica de roba de llit...,
... d'en Jamie i la Milly.
Oh, francesa?
Súper francesa, per descomptat.
- Què és, això? - No ho sé.
De qui és?
No ho posa. Només hi posa...
«No obrir fins d'aquí a deu anys».
És un regal de broma.
Sí, segur.
- Busco un obrellaunes. - Ja hi aniràs després.
Tens un altre regal abans d'esmorzar.
Ho sents, això?
Eh, vine aquí.
Leanne?
Soc al bany!
Si que has...
... fet coses.
Quant fa que t'has despertat?
No gaire.
Era...
... era broma això de fer-ho abans d'esmorzar.
Què...?
Com va el teu primer matí com a dona casada.
- Què? - Que com et trobes.
Prou bé. Una mica cansada.
Jo, genial, tot i que ahir vaig beure molt.
Vas beure, ahir?
Et ve de gust prendre alguna cosa de bon matí?
Una mimosa o alguna cosa?
Que ho hem de celebrar. Per què no?
He guanyat l'aposta a la meva germana.
- Deia que te n'oblidaries. - De què?
- Del nostre aniversari! - Ja, clar...
No l'oblidaré mai, el nostre aniversari.
Com ho ha fet en un matí? Quina bogeria!
- Què farem per l'ocasió? - Quina?
- El nostre aniversari. - No ho sé.
Queda un any. Aquesta...
... és la planta d'ahir la nit?
Reina?
Amor!
Ha crescut molt, la Groot.
A mi em sembla que està igual.
No està...
- Hòstia! - Què?
Quin riure. Que graciosa.
No he dit, no he dit res.
Sembla de debò, sí.
Està molt ben feta.
A veure...
- Què collons...? - Estàs bé?
Sí, estic bé. I tu?
- Tu estàs bé? - Sí, després de vomitar.
No t'enfadis, però estàs molt inflada.
Ah, gràcies. Digues també que tinc grans.
Reina, no estàs bé, tens la panxa molt gran.
- Estic de 18 setmanes. - 18 setmanes de què?
D'embaràs.
- Sí que és una grossa per... - Espera, què?
- Embarassada? - No té gràcia.
No, hòstia. Espera.
Para, no te'n vagis així. Quan va ser?
Fa 18 setmanes. Que és un acudit?
No és cap acudit. Això teu sí?
- Això meu? - No ho sé.
La gent no es queda embarassada amb un dia.
- No, és així, justament. - Que vols dir?
Que estàs embarassada de 18 setmanes des d'ahir?
Ahir? Què va passar ahir?
Què...?
Que va passar...? Ens vam casar!
- Què collons et passa? - No, això és avui.
Però que t'has ferit? Ens vam casar ahir.
- Vaig fer moltíssimes fotos. - D'acord. Mira.
Això...
- Són aquí! - Això és avui, fa un any.
Però va ser ahir.
Sí, l'any sembla que hagi passat volant.
Però...
Necessito una mica d'aire, no em...
Ei!
- Que m'he de preocupar? - Crec que tinc un atac...
... de pànic per culpa d'aquest any.
No pot pas ser el nostre aniversari, no té sentit.
Estàs alterat perquè no t'has enrecordat de l'aniversari?
A quina edat es pot tenir Alzheimer?
Teddy!
Si cada home que oblida l'aniversari en tingués...,
... en tindríeu tots. - Em preocupa que...
- Ja ho saps... - Eh, escolta, tranquil.
No em fa res que no t'hagis enrecordat.
Ja m'ho compensaràs l'any que ve, d'acord?
D'acord.
Ves a jeure una mica.
- Avui no farem res. - A jeure, sí.
- Què és, això? - De debò?
- El nostre aniversari. - L'aniversari.
M'ho gravaré al cap. No me'n tornaré a descuidar.
T'ho prometo.
- L'obro? - Sí.
És paper.
Uns trossos de paper preciosos. No n'hi ha mai prou.
És el que es dona en el primer aniversari.
Paper, després cotó, cuir...
És el que es dona el primer any de casats.
- T'agraden, els colors? - Sí.
Per l'habitació del nadó.
Encara no en sabem el sexe, però he pensat que podríem...
... començar a pintar. - D'acord. No ho sé...
- No? - Per què no tries tu?
Val més que triem junts.
No em trobo bé. En podríem parlar després?
«Després». Ja fas com sempre.
Te'n recordes de quan ens vam casar?
Sí!
- Això ho recordo. - Sí.
- Vaig dir que seria difícil... - I jo que no.
Tu que sí, jo vaig dir: «Ja hi pensarem quan arribi».
Jo era aquí, tu aquí i ens miràvem.
- D'això sí que te'n recordes. - Com si fos ahir.
Les coses es compliquen i no ho puc pas fer tot sola, això.
Ja ho sé. Em sap greu...
Oh.
- Vaja. - Són molt forts.
Vaja...
Morat.
- M'encanta, el morat. - Sí.
Et veus esgotat. Estira't.
Sí? Crec que hauria de dormir...
... una estona.
- D'acord. - M'ajauré un moment.
Tanca els ulls.
- M'espanta una mica. - Per què?
Perquè no vull perdre més temps.
Xxxx.
Tranquil. Tanca els ulls.
D'acord, sí.
Sí, només un minut.
Estic estrany, Leanne.
Leanne?
Oh, em sap greu! Ai, el nadó!
Però què?
No estàs...
- No estàs embarassada. - Ho sé. Gràcies, doctor.
No hi ha nadó.
- Estàs bé? - Sí, acabo de...
... somiar una cosa de bojos, eh?
Em despertava dins del somni, i tu estaves molt embarassada.
Súper embarassada. Ja ho sé.
- Ostres! - Sí, ja ho pots ben dir.
Jo flipava.
- Doncs tranquil. - Buf.
- No ho estic, d'acord? - D'acord.
No m'hi penso pas tornar a quedar aviat.
Exacte!
Què vols dir?
No és un «mai més», però a veure com ens surt aquesta.
Aquesta què?
Vols que me n'ocupi jo o hi vas tu?
Teddy.
Ja.
Què ca...?
Que carai...?
Com pot ser que tingui un nen, hòstia?!
No, no.
Vinga, va! Què collons passa?
D'acord. D'acord.
- Calma't, sí. - Vinga, calma't.
Vinga, amor, digue-li «hola» al papa!
- Goita-te'l! - Goita-te-la!
Era la segona opció que tenia.
Caram! Sí. És de debò. Un nadó de debò.
Està una mica rondinaire avui, oi?
Té un mal dia.
- Alça, ella també, eh? - Que la pots agafar?
- No, i ara! - Teddy, vinga!
No m'he rentat les mans i...
- No te les has rentat? - Ei.
Val més curar-se en salut.
- No diguis bajanades. - No la vull agafar.
- L'estàs espantant. - I ella a mi.
Pots parar d'una vegada i agafar-la?
D'acord.
Molt de gust.
Teddy.
Ja la tinc, ho veus?
És monísima.
- Tinc un bebè. - És clar que sí.
Tinc una filla.
- Costa de creure, eh? - Sí, costa molt.
- Com li diem? - Pel seu nom?
Ah, sí, bona idea. És ben simple.
- Saps què estaria bé? - Què?
Que tots dos diguéssim el nom alhora.
- Estaria bé, això? - Sí, ho fem?
D'acord: un, dos, tres.
- Tallulah. - No fotis!
- És horrorós. - No parlis així davant seu!
Se'n recorden de tot.
Tallulah no és cap nom. És maltractament infantil.
Per què de cop i volta no t'agrada?
Perquè l'acabo de sentir. Eh, espera.
En podem parlar després, d'acord?
No en penso parlar, d'això.
Es diu Tallulah, de manera que li diràs Tallulah...
... Lulu, Lula o qualsevol variant del seu nom i llestos.
Del que podem parlar després és de per què fas l'imbècil, ara.
Ara.
D'acord. Deixa-m'ho explicar.
- Vine a seure aquí. - Vaja! D'acord.
Queda't asseguda aquí.
T'explicaré una cosa que sembla una puta bogeria...,
... de manera que corda't el cinturó.
A punt?
- Leanne. - Teddy.
Crec que...
... he viatjat...
... en el temps.
- Sí? - Sí.
I a on has anat?
Aquí. Ara.
Has viatjat en el temps fins al present.
- Sí. - Sí.
No entens com va això de viatjar en el temps.
Teddy, ara no tinc temps...
- Leanne. - Què?
- Pega'm. - Què? Per què?
Em passa una cosa per això...
Teddy, para!
M'estàs espantant. No m'agrada.
També vas tenir un atac de pànic en l'aniversari passat.
Espera. És avui un altre cop?
Així són els aniversaris, són una vegada a l'any.
I on han anat a parar, els dos últims anys?
Demana-ho al teu cap.
Has passat quasi tot el temps treballant.
No volies estudiar fotografia?
Ho faré, però una mica de seguretat laboral...
... no ens va malament ara que tenim una filla, oi?
Ei, escolta.
Quan tingui una certa estabilitat, ho deixaré, d'acord?
Ho prometo.
D'acord.
I no és que t'ho mereixis.
- Però... - Què?
- Per molts anys! - Oh, vinga, va!
- Cotó pel segon aniversari. - És clar.
- Sí? - T'agrada?
Recordes que vas dir, quan ens fèiem la foto?
Què? No exactament.
Va ser la cosa més graciosa que has dit mai.
- Què? - No te'n recordes?
- Recordes on era? - Això?
-Sí. - És clar.
Això va ser durant el viatge de nuvis?
Ah, d'acord.
M'he equivocat: això és més graciós.
- Per què? - No vam fer cap viatge.
- L'he donat per perdut. - No vaig organitzar cap viatge?
Estic avesada a les teves falses promeses.
Puc tolerar-ho.
Però com pots oblidar el millor dia de la nostra vida?
Aquell...
... va ser el millor dia? - És el dia que ens vam casar.
L'has oblidat dues vegades.
Potser...
... no vol dir el mateix per tots dos.
Reina...
Tu ho ets tot per mi, d'acord?
I et prometo que no tornaré a oblidar un altre aniversari.
De debò, tinc un pla. No tornarà a passar.
T'estimo molt.
- Li donaré menjar a la Lulu. - T'espero aquí.
Ara torno.
- Hola, tio, què passa? - Sam!
- M'alegra sentir la teva veu. - Què?
Necessito un favor, escolta amb atenció.
- Bé, doncs... - D'acord.
Vine a casa meva a aquesta hora d'aquí un any.
- D'aquí un any? - Apunta-t'ho...
... perquè segur que te'n descuides com jo.
Ah, i no truquis al timbre.
Vull parlar en privat. Toca el clàxon i sortiré.
- Digue’m-ho. - Una altra cosa.
Em podries dur un regal d'aniversari, si us plau?
Serà el tercer, porta'm el que es regali pel tercer.
- M'ho apunto. - No te'n descuidis.
- No arribis tard. Adeu. - De què parles?
Però què collons passa?
Saps que tinc un recordatori al mòbil?
Hòstia, tio, com me n'alegro, de veure't.
- De debò. - Ara ens fem abraçades?
Oh, estàs...
Sí que sembles més gran.
Tens arrugues i...
... tens més sotabarba...,
... i t'has engreixat.
Tio, per dir-me això, una altra vegada escriu-me.
Hem de parlar. Podem...
... fer una passejada? - D'acord.
No sé a qui recórrer.
Volia parlar amb la Leanne, però l'he espantada.
I no la puc perdre, eh?
I sobretot ara que tenim una nena.
Saps que tinc una filla?
- Sí, ho sé. - I t'ho pots creure?
Una filla.
- Amb el temps ho he assimilat. - Exacte.
Em refereixo a això.
- A què? - Ho diré de cop, d'acord?
Cada pocs minuts...,
... desapareix un any sencer.
Hòstia, que profund, tio.
És teu o ho has...? - No.
- Puc fer-ho servir? - Parlo de debò.
Això és molt seriós. Quan per tu passa un any...
... per mi només han passat uns quants minuts.
D'acord.
- I ara dius que és broma. - No ho diré, és la veritat.
D'acord? Mira.
Recordes quan et vaig dir de posar una alarma?
- Sí. - Va ser abans que arribessis.
- No, i ara! - Que sí!
- Que no. - Per mi sí.
No sé com explicar-ho.
Ahir, jo era tres anys més jove que ara.
- Si no concretes més... - Molt bé, d'acord.
Ho diré de la manera més simple possible.
La meva vida passa massa de pressa.
Això ho puc entendre.
Que bé...
Que em pots ajudar? Si us plau.
Sí, és clar. Què vols...
... què vols que faci? - Sembla una bogeria.
- Sí. - Ho sé.
Però alguna vegada has sentit...
... o llegit sobre algun altre cas com aquest?
D'acord, a veure...
- Dius que el mateix dia. - Cada any el mateix dia.
Atrapat en el temps?
Sí, no és el mateix dia, però sí.
S'hi assembla força, i què li va passar al protagonista?
- No ho diuen. - D'acord.
Com aconsegueix que s'aturi?
Ah, crec que viu un dia perfecte.
Quan ho arregla tot, el bucle es desfà.
Saps què et dic...? Que té sentit.
Atrapat en el temps no és cap documental.
Aquest any tinc uns minuts per arreglar tot l'any passat...
... i no cagar-la l'any que ve.
Exacte. És evident.
- Sí, ho has clavat. - D'acord.
Ho faré tot perfecte perquè s'acabi tot això.
Per si de cas, quedem aquí l'any vinent.
- Apunta-t'ho. - Què?
- Fes-ho per mi, si us plau. - D'acord.
Apunta-t'ho. Gràcies.
Espera't un segon. Tinc el regal...
... que em vas demanar. - Ets el meu salvador.
- Gràcies. - Té.
Què és, això?
- Un regal de parvulari. - No, d'aniversari.
Per què de parvulari?
Vas dir que era pel parvulari.
No, vaig dir «aniversari».
Bé, és igual, m'encanta. Gràcies.
- Ja, de res. - Sí.
- L'any que ve a aquesta hora. - Sí.
Toca el dos, guillat.
Collons.
Leanne!
Escolta, abans que no diguis res...
Sigui quin sigui el problema, ho arreglaré.
I tot tornarà a ser com abans, sí?
- I la Tallulah? - Qui?
La nena, perdó, no me'n recordo del nom.
- On era? - Amb tu.
- Ara que ho dius... - Déu meu! De debò?
- Tallulah! - Tallulah!
- Tallulah! Lula! Lulu!
Escolta, com més ho dic, més m'agrada.
Tallulah!
Tallulah! Merda.
- Vaja, que gran. - Què fas?
Encara sort. Creia que ja hi havia mirat, aquí.
S'ha d'haver amagat.
Ho veus? T'he dit que ho arreglaria.
T'he comprat un unicorn de peluix.
- Per què? - Ni idea.
Papa.
- Ho has sentit? - Sí.
- La seva primera paraula! - La primera va ser «mama».
Ja t'agradaria, ja.
Es veu en el vídeo que et vaig enviar.
De què parles?
No hi era, quan la va dir?
No, «papa» va ser la número dotze.
No hi vaig ser, en les deu primeres?
Què va dir abans de dir «papa»?
Altres coses: «més», «no», «gat», «dino».
Va dir «gat» i «dino» abans que «papa»?
- Papa! - Sí, ara.
És que veu més un gat i un dino que al seu pare.
Que el gat i el dino busquin feina...
... perquè el pare no hagi de treballar tant.
Reina, no sé pas per què ho he dit, això.
Eh, amor, escolta.
- No vull discutir. - Justament...
... ens en va advertir, d'això, la terapeuta de parella.
Què dius que què?
Terapeuta de parella? No és massa aviat?
És clar que no.
Amor, no necessitem cap terapeuta de parella.
Ho puc solucionar tot ara mateix...
... i tot tornarà a ser com abans, n'estic segur.
- Necessitem temps. - No en tinc!
Molt bé! Què et sembla si llegim les nostres cartes?
Sí. Ho trobo una gran idea.
- Quines cartes? - Les cartes...
... que la terapeuta ens va fer escriure.
Va dir que les llegíssim en veu alta quan ens baralléssim.
- Ara és un bon moment. - D'acord.
- Llegim les cartes? - Sí?
Vols que...?
- No, no... - D'acord.
- Començo. - Tu, primer tu.
Estimat Teddy.
- T'estimo, però... - I jo a tu, amor.
T'estimo, però trobo que no ets el mateix amb qui em vaig casar.
- Sí que soc el mateix. - No m'interrompis.
Perdó.
- Sé que no ets feliç... - Soc feliç...,
- Puc acabar? - Ho sento, sí, clar.
Jo tampoc soc feliç...,
... però, si volem continuar, has d'estar mes...
... amb la teva família i no tant a la feina.
Vull passar més temps amb l'home que estimo.
També voldria tenir més sexe. Leanne.
Ja està?
- Sí. - D'acord.
A veure, la meva resposta.
Jo també t'estimo.
Soc molt feliç, soc el mateix home...,
... passaré més temps amb vosaltres i si us plau...,
- Tinguem sexe més sovint. - De debò?
Sí, és clar...
- Fem-ho ara mateix. - Espera, no.
- Primer llegeix la teva. - Segur?
Sí.
- Vull sentir-la, sí. - Perfecte.
La llegiré i després...,
... a passa'ns-ho bé, eh?
D'acord, molt bé. Som-hi.
Estimada Leanne.
Em costa dir-te això...
Anem per feina.
- Llegeix-la. - D'acord.
Sé que saps que això no funciona.
Funciona.
No ho entenc, perquè no és veritat.
No ho tinguis en compte, doncs.
Sento...
... que em pressiones. Això tampoc és veritat...
Ignora-ho també, és absurd.
Estàs molesta amb mi...
Ei, em sembla que això només és un esborrany.
- N'escriuré una altra. - Teddy.
Si us plau.
D'acord. Perquè m'hi obligues.
Sé que estàs molesta perquè treballo tant...,
... però...,
... per ser-te sincer, crec que tens raó...,
... de manera que penso canviar d'actitud.
M'encanta el matrimoni, i encara que m'ho demanessin...,
... no canviaria res i ets preciosa.
Atentament Teddy.
Doncs al final...
... és un bon exercici.
Vinga, som-hi: al llit.
- Ei, dona'm això. - No, la vull llegit.
«Et molesta que treballi tant...,
... però qui portaria diners per la nena...?»
Oh, vaja.
«Si continues obstinada amb ser escriptora...».
Jo no ho penso, això. Ni tan sols ho he escrit jo.
- Crec que escrius genial. - Estàs gelós.
De què?
No suportes que jo lluiti pel somni que tinc...
... perquè tu no t'atreveixes.
No crec que em pugui dedicar a la fotografia...
... i que en puguem viure... - Com ho saps?
Si ni ho has provat.
Si ho haguessis provat...
... quan ho vas dir la primera vegada, t'hi dedicaries...
Per què dediques temps en aquella merda de feina?
No la suportes.
No necessitem més coses.
Érem més feliços amb la meitat de diners.
No ho sé...
No entenc què ens ha passat els dos últims anys.
No ho sé.
Tant de bo ho sabés, però no he estat aquí.
Exacte.
Vine'm a veure jugar, mama!
Ah, sí, quasi me n'oblido.
Tranquil, ja hi estic avesada...
Per molts anys.
Gràcies.
- El tercer any toca... - Cuir.
Sí.
M'encanta.
He pensat que t'agradaria perquè pots posar-hi el que t'agrada més.
Ah, sí, hi podria posar una foto nostra, aquí.
No.
Diners.
Au, vinga, Leanne.
Leanne.
Leanne?
Reina?
Què passa?
Un altre recordatori.
No me'n recordava, d'allò de l'any passat.
Al final ho vas arreglar tot?
És evident que no.
Ni tan sols sé on és, la Leanne.
Vaig a trucar-li.
- Ho pots fer? - Que si puc? Per què no?
No sé quines són les normes, quan et divorcies.
Perdona, què...?
Que estem separats?
- Sí. - Per què ho estem?
Feia temps que no eres feliç.
Soc feliç.
Soc feliç de collons. Mira'm. Soc feliç.
Perdona. Estàs genial.
Però, com ha pogut passar?
Espera, espera. Qui...?
Qui és aquest desgraciat fastigós?
- Ets tu. - Sí.
Què collons?
Hòstia! Què m'ha passat?
Tinc cabells blancs.
Ahir no en tenia pas.
Què collons m'hi passa, a la cara?
És normal que m'hagi deixat.
No crec que sigui per això...
Estàs bé.
Millor que jo.
Estic fatal. Estic vell.
Ahir a la nit em vaig torçar el turmell dormint.
Dormint!
Tinc greix a l'esquena.
No sabia que es podia tenir a l'esquena.
I tinc una piga estranya a l'espatlla.
- Pots fer-hi un cop d'ull? - D'acord, després.
Ara necessito que m'ajudis a recuperar-la.
On viu?
- Ja saps on viu. - Fes veure que no.
Viu a dues illes de cases d'aquí.
Volia estar a prop per la Lulu, la teva filla, te'n recordes?
- Sí. - Hi vols anar ara?
No tinc temps.
Per acabar la maledicció, haig de salvar el matrimoni.
- Li truco. - Què?
- No m'hi vull ficar. - El poso en altaveu.
Pipíi.
Hola.
- Hola, soc en Teddy. - Ja ho sé...
- Què passa? - Res.
Et volia trucat. Saps quin dia és avui?
Jo sí. I tu?
- Seria el primer cop. - Per molts anys!
Vaja, molt bé.
M'has comprat alguna cosa?
Sí, és clar.
El que va després del cuir.
- I què va després? - Que va després?
Què t'hi jugues que ho sé?
- No passa res si no ho saps. - T'ho diré...
... si pares d'interrompre'm. - Molt bé.
Està en silenci, digue-ho.
- Ah, fruita. - N'estàs segur?
- Hi posa això. - Hi posa fruita.
Fruita?
Oh, increïble.
- Sí! - Ho has buscat, no?
No, com vols que ho busqui.
Tant d'èmfasi em fa pensar que en Sam t'està ajudant.
- Però que dius, va. - D'acord.
- I quina m'has comprat? - Oh, reina, molta fruita.
Més que no n'has vist mai.
Vine i celebrem una festa de fruita.
Afanya't, reina.
- Tinc ganes de veure't. - Deixa'm pensar.
Vinga.
Saps que vols venir.
Tio, fes-me un favor.
Ves a buscar fruita. Molts plàtans i préssecs.
Oh, que dolent.
No està en silenci, Teddy.
Hola, Sam.
Hola, Leanne.
Hola, penjaré.
Crec que passo de la fruita, però vosaltres atipeu-vos.
Amor, espera. Leanne.
Escolta...
Merda!
Vaig a buscar prunes?
- Per dir «em sap greu»... - Passo de fruita.
Cal alguna cosa més que fruita perquè torni.
Beuria alguna cosa.
A mig matí?
Fa dos anys que estic despert.
Què?
Una birra?
No se m'acut cap raó per dir que no.
Sam?
Ah, Leanne...
Has tornat, gràcies.
No sé què he fet, però no te'n tornis a anar mai més.
No me'n vaig enlloc, ximplet.
Becka!
- Què? - He tornat enrere?
Ni de conya, no has tornat enrere.
Sembles un puto porc. Però què passa...?
Ei...
Ei.
Becka.
Què hi fas, tu, aquí?
- Busco les arracades. - No, dic aquí.
A casa meva.
Per què? Què...?
- Què ha passat? - Ja ho sé.
- Quina gràcia. - No ho és!
Gens ni mica.
No ho és, de manera que prou.
Molt bé, em podries explicar, pas a pas, el que ha passat?
Anaves més gat que no em pensava.
Ahir a la nit, oi?
- Trapella. - Per què ho soc?
- Em vas escriure. - Ah, sí?
- De matinada. - Oh, vinga.
- Borratxo. - Això no és gens bo.
- Et senties sol. - No, Becka. Escolta.
- I jo també. - Ah, d'acord.
- Escolta, deixa-ho... - Vam beure vi.
- D'acord. Espera. - Vas posar la teva música cursi.
- I després. - Prou! Prou!
Ja me'n recordo.
Ahir a la nit, sí, vaja.
Va ser una cosa...
Trauré la cama de...
Només la vull treure.
Això.
Ja me'n recordo. Sí.
Tu... ahir.
Sí! De debò!
Vas estar genial...,
... però escolta: només ha estat cosa d'una nit.
- Oi que sí? - Fa mesos que ho fem.
Espera't.
Que no estaves casada?
Ho vaig deixar fa un any i mig, ja ho saps.
Ni tan sols sé el que va passar.
Al principi, veiem les estrelles.
Però la cosa es va refredar.
Continuo donant-hi voltes.
Va ser culpa seva o meva?
- He anat a teràpia i... - Sí, la típica història.
M'encanta sentir-ne els detalls.
No vull ser eixut, però no tinc gens de temps per sentir-los.
- De debò? - Així que...
- Qui hi ha? - Soc la Leanne.
Un minut!
Un parell de minuts. Em sap greu.
De debò que sí.
No pot passar un any, ara?
Vinga, que passi ara.
Vinga.
Teddy, vinga. Obre.
A la merda!
Hola, reina.
Anava a passejar. Et ve de gust venir?
No, et fa res si no vinc?
- Teddy, puc entrar? - Sí.
- Sí? - Sí, passa.
- D'acord. Gràcies. - Com m'alegro de veure't.
- I la Lulu? - La té la meva germana.
- Ah, bé. - Sí.
Has guanyat pes?
- Es veu que sí... - Sí.
- M'agrada. - Sí? T'agrada?
- Tu estàs genial. - Au, si us plau.
T'ho dic de debò. Estàs preciosa.
- Gràcies. - Vols...?
- Et ve de gust...? - Et trobo a faltar.
I jo a tu mes. De debò, molt.
Em vull disculpar.
- Per què? - Per estar distant.
Per no contestar-te als missatges ni les trucades.
- Això ja ha passat. - Jo vaig voler...
... donar-nos temps, però no vull que estem separats.
Jo tampoc ho vull, això.
- Espera, no. - Què?
- No et vols disculpar? - Sí, em sap greu.
- El què? - Tot.
- Pots concretar una mica? - D'acord.
Sempre t'interessen tant els detalls, eh?
Deixa'm pensar, a veure...
Per què m'he de...?
Ah, em sap greu...
... haver dit mal de tu... - A qui?
A ningú. A mi mateix.
Per desfogar-me quan t'escrivia i tu no em responies.
Vaig dir...
... «mala puta», però estava sol...
No em va sentir ningú. Ho vaig dir una vegada.
- I em sap greu. - Sobta que et disculpis...,
... però d'acord.
Alguna altra cosa?
Sé per què m'hauria de disculpar.
M'agradaria demanar-te perdó...
... per no dir-te que t'estimo cada dia.
T'estimo.
T'estimo moltíssim.
- Vols dir que fem bé? - Fem bé.
- Molt bé, súper bé. - Sí.
Hauríem d'anar més a poc a poc.
Sí, es veritat. Com de poc a poc?
- No vull anar de pressa. - Què fem?
- Ho fem ara, en dos minuts? - Sí.
- Espera. - Què passa?
Què és, això?
Per molts anys! No he pogut embolicar-los.
- Uns sostens per l'aniversari? - Sí.
Vaig pensar que el color t'afavoria.
- No me n'he descuidat. - El cinquè any toca fusta.
- Estava a punt de donar-te'n. - Que maco.
- Sí, és el mínim que... - El mínim, sí.
Perquè he pensat...
- És una ximpleria. - Digues.
Per un segon he pensat que era d'alguna puta...
... que et vas tirar ahir a la nit.
- Déu-n'hi-do!
Què curiós que tingui un pèl de dona...
... i que encara hi hagi dues copes a la tauleta de centre.
Et dec una altra disculpa.
- Sí, segur. - Escolta, Leanne.
- Encara la tens al pis? - No, és clar que no.
Tant d'èmfasi em fa pensar que és a les escales de darrere.
Però què dius. Ei, escolta. Ho entenc.
Em vull disculpar.
Si fos tu, em donaria una bufetada...
Hòstia, m'has...
- No ho havies fet mai. - Esperava l'ocasió.
Mira, Teddy.
No m'ho mereixo, això. Ni la teva filla.
Ni la pobra dona amagada fora...,
... que deu sentir el que diem ara.
Sí, sí que ho sento.
Em sap greu haver-te dit puta.
- No passa res. - No t'ho mereixes.
- Gràcies! - Que puc dir alguna cosa?
- No vull sentir-ho! - A tu no!
Em sap greu.
- Leanne... - Jo tampoc vull sentir-ho.
I no estic enfadada amb tu, perquè ni tan sols estem junts.
Podies fer el que volguessis...
... per aclarir el merder que tens el cap, com he fet jo.
- Què has fet? - I ja m'he aclarit.
- Vols tornar...? - Vull el divorci.
No té gràcia.
No.
Ja no en té.
- Amor... - No.
Conec un advocat, si en necessites cap.
No en necessitaré. Ho arreglaré jo mateix.
Negació. Conec la fase.
Escolta, Becka. Em fas un favor?
Si t'escric, et truco, o em poso en contacte amb tu...
... no em facis cas.
Teddy.
No em tornaràs a veure més.
Cafè?
Que te n’enfots de mi?
- Què? - Què hi fots, aquí?
Si ho acabem de deixar.
M'estàs enviant missatges contradictoris.
Recordes quan et vaig fer sortir perquè va venir la meva dona?
Vam dir que havíem acabat, te'n recordes?
Si va ser fa un any.
Va ser just fa un any, sí.
Exacte. De fet, fa un any avui.
Això és per allò que vam dir de fer un pas endavant?
Quin pas?
Vinc a viure amb tu! És genial.
M'ho agrairàs quan ho decori tot.
Hauríem d'empaperar les parets del passadís i enrajolar el bany.
I tinc una idea per l'altre quarto.
Què et sembla una suite de meditació?
Perquè t'encanta meditar, oi?
Rei?
- Hola, tio. - Soc en Teddy. Hola.
Escolta, a quant estàs de casa meva?
Ho sento, Becka.
- Per què? - Per haver-te demanat...
... que vinguessis, no ho hauria d'haver fet.
- Que ho fa? - M'estimo la meva dona.
M'estimo la Leanne, d'acord?
Avui és el nostre sisè aniversari, i el penso passar amb ella...
... per donar-li el que sigui que es dona el sisè any...,
... i tant de bo t'ho pogués explicar més bé...
... però no puc, d'acord? No tinc temps.
- Troba'n. - Què?
Troba temps.
Jo te n'he donat, en vull una mica del teu.
- Escolta... - Teddy, seu...
- Becka, me n'he d'anar... - Que seguis, cony.
D'acord.
Tu tampoc eres la meva primera opció, Teddy.
Me l'estimava molt, el meu marit.
Amb el que sé ara, continuaríem junts, però...
... tinc el costum d'adonar-me de les coses tard.
Per això torno sempre amb tu.
Jo creia que...
... estar sol et fa sentir sol...,
... però és més solitari estar amb la persona que no toca.
Tu no estàs fet per mi.
No sé per què no ho vaig admetre fa anys.
Voldria recuperar aquests anys.
Que poc aprofitats.
Vinga.
Ves-te'n.
No vull malgastar aquest temps teu tan valuós.
Agafaré les coses i quan tornis ja seré fora.
Teddy.
El regal del sisè aniversari...
... és alguna cosa dolça.
Sort.
Hòstia.
- Quin carro. - Sí, bé, ja ho saps.
- Carpe diem. - Oh, tu també no.
D'acord, d'acord.
Hola.
Serà el pitjor any de tots, ho sé.
Per què? Què et passa?
La meva vida és una merda.
Per tant...
- És un moment delicat, i... - Sempre ho és.
No ho entens?
D'acord.
Em sap greu.
- Tranquil. - Perdona.
- On vols anar? - A ca la Leanne.
Sí, és clar.
- Però és aquí mateix. - Si us plau.
- D'acord. - Si us plau.
Hòstia, tio.
Estàs fet una merda.
Però has perdut molt de pes.
No està malament.
No m'aniria pas malament.
- Quin secret tens? - No és cap secret.
És el que passa quan lluites contra la gran C.
Carbohidrats?
Càncer.
- Per què es el pitjor any? - Espera, tio.
Pots aturar el cotxe?
- Ara? - Sí!
Estàs bé? Què passa?
Creus que m'han esquilat massa?
Quin tipus de càncer?
El mateix de sempre.
Per què tanta pressa? Què has de fer a ca la Leanne?
No, espera.
Quan ho vas saber?
Ja saps quan va ser.
Vas ser el primer en saber-ho.
Digue’m-ho com si fos la primera vegada, si us plau.
Què? Per què?
No suporto parlar-ne.
Sé que no té cap sentit, però explica-m'ho una altra vegada...,
... com si no m'ho haguessis dit mai.
Quan ho vas saber?
- Fa sis mesos. - D'acord.
- Quin càncer és? - De pell.
- On? - Per què ho fas, això?
On?
L'esquena.
Tenia una piga a l'espatlla.
Me l'havia d'haver fet mirar fa temps, però no ho vaig fer.
Te l'han tret?
Sí, gairebé tot.
La quimio s'encarrega de la resta.
Què vol dir?
Vol dir que s'arreglarà, d'acord?
I si això no funciona...,
... tinc altres opcions.
No tan divertides, però funcionen.
Tens por?
Calla, va!
- En tens? - No!
És clar que tinc por. És càncer.
- Sobreviuràs? - Sí!
- M'ho promets? - Sí.
Et prometo que viuré.
Venceré el càncer, d'acord?
Continuo conduint, si us plau?
Gràcies.
Què passa? Estàs bé?
És aquí.
Ah, hòstia! Perdona. Sí que era a prop.
- Perdona. - Toca el dos.
Em puc quedar. Vols que em quedi?
No, toca el dos. He de fer coses.
D'acord.
Vinga. Ens veurem diumenge.
I l'any vinent?
- No em vols veure abans? - Hi seràs, l'any que ve?
Sí, hi seré l'any que ve i d'aquí 50.
Viuré per sempre!
Ara, ves-te'n.
Arregla les coses amb la teva exdona.
D'acord. Bé. Exdona?
Només faltava això.
D'acord, bé...
Som-hi.
Arregla el teu matrimoni.
Acaba aquest malson.
Centra't.
Vinga! Centra't!
Oh, goita! Tens un gosset?
- Sí. - Puc...
Puc agafar-lo una mica?
- Sí. - Hola!
Hola. Quin gos tan gros. Com et dius?
Eh? Ziggy? Hola, Ziggy.
Vaig ser dur amb aquesta raça.
És un gran danès, oi?
Ets un gran danès.
Eh?
És una...
... casa bonica.
Me n'alegro.
Jo hi hauria posat una piscina per la Lulu, però...
... tu mateixa.
- Gràcies, hi pensaré. - Guai.
- Si l'has vinguda a veure... - He vingut a veure't.
Ja has signat els papers?
Pot ser. El què?
- Els papers del divorci. - Què? No!
Que ets boja? No els he signat ni ho faré.
- Encara t'estimo. - Sí?
- Què en pensa la Becka? - Això ja s'ha acabat.
- Teddy... - És el nostre aniversari.
- No te'n recordes? - Me'n recordo sempre.
T'he comprat una cosa.
Una coseta dolça, pel sisè any.
Hauria de tenir algun xiclet a la butxaca.
- El pots agafar? No vols...? -No.
Teddy, no sé pas a què jugues, però s'ha acabat.
- Hem passat pàgina. - Jo no.
- Tu sí? - Crec que sí.
Què? Has conegut algú?
No, però no descarto pas tornar al mercat.
- No tornis al mercat. - Ja, d'acord.
Em quedaré sola per la resta de la meva vida.
- Volia sentir-te dir això. - Era broma.
- No, espera... - Adeu.
Ja ens veurem quan tornis a venir a veure la Lulu.
- I per firmar els papers. - No els firmaré cap...
- Teddy? - Sí?
- Què coi hi fas, aquí? - Què hi faig?
Què hi fas tu, aquí? Qui ets?
La Leanne ha estat clara.
No li agrada que et presentis sense avisar.
Perdona, però com és que coneixes la meva dona?
- No ho repetiré més. - És clar que sí.
No sé si ho havia fet abans o no, però...
- Què passa? - Leanne, estàs bé?
Aquest home estrany, que espero que sigui gai...,
... és a casa teva.
- Truco a la poli? - Patrick, em sap greu.
No és culpa teva.
No és culpa teva, és seva. Com es diu?
Patrick. És d'en Patrick!
- Qui és, en Patrick? - Ja ho saps.
- És cosí teu? - És el meu xicot.
Ja te'n pots anar si no has firmat els papers.
Encara no els he firmat?
Ah! Bé.
Una cosa que m'alegro d'haver deixat...
... per més endavant. - Teddy.
- Si us plau, ves-te'n. - Com? Què? No.
No et penso pas deixar sola amb el puto Patrick.
Goita-te'l. No en sabem res, d'ell.
- Jo sí que ho sé tot. - De debò?
D'acord, digues tres coses que sàpigues d'en Patrick.
- És metge. - De què?
- Psiquiatra. - Que fàcil.
- Què més? - Parla dos idiomes.
De debò, Patrick? Parles dos idiomes?
Quins? Francès?
- Sí. - El parla tothom.
- Que va. - Tu sí?
Me'n surto.
Quin és l'altre? Algun de ben fàcil.
- Hongarès. - Hongarès?
Està prou bé...
- Impressiona bastant. - Gràcies.
- Es va classificar per les Olimp... - Prou.
Gràcies. Ja en són tres.
Cada idioma compta per un. No me'n fio, d'ell.
- Mira quina barba. - Si us plau, madura.
- Que maduri? - Sí.
Vols que maduri?
Tranquil, maduraré.
D'aquí uns minuts maduraré.
I després un altre cop, i un altre cop, i un altre cop...
No em diguis que maduri, perquè ningú madura com jo!
- Truco a la policia? - Tranquil.
- De debò. - Eh, vine aquí.
- No vols...? - Que maduri.
... que sigui feliç? - Sí.
Doncs ves-te'n.
En Patrick és un bon paio. Ho vas dir tu.
No ho diria mai, això!
Escolta, he trigat, però per fi torno a ser feliç.
- El meu llibre es ven bé... - El llibre es ven?
I volen que n'escrigui dos més.
- L'has acabat, el teu llibre? - Sí!
És fantàstic.
Vas estar molt temps esforçan-t'hi per trobar idees.
- De què va? - Si ja l'has llegit.
És clar que l'he llegit, però com el descriuries tu?
Com? L'escric jo.
Si el recomano a algú que no l'ha llegit, com el descric?
Va sobre una dona que s'enamora d'un noi...
... sembla que és el noi ideal, però resulta que el noi és...
... el seu subconscient en forma humana i...
... la rapta i etcètera.
Que bo.
- Gràcies. - Molt bo i original.
- Brillant. - Gràcies.
Estic orgullós de tu.
- Gràcies. - De debò...
I l'anell?
- Hòstia. - El teu anell de noces?
Em sap greu, Teddy. Em sap greu.
T'ho volia dir, però...
No t'enfadis, eh?
Vam anar a la platja, em vaig ficar a l'aigua...
... i quan vaig sortir...
El vaig buscar durant hores.
De debò que em sap greu.
- No sabia com dir-t'ho. - Era únic.
- Ja ho sé. - El meu pare...
... el va fer per la meva mare. - Ei, pot ser...
No ho sé, pot ser que sigui un senyal.
De què?
Ja ho saps.
D'acord. Bé.
- En tinc una còpia. - D'acord, signaré.
- Estàs bé? - Sí.
- Escolta, Pat. - Patrick.
- Tu ets psiquiatre. - Sí, una professió fàcil.
Que et puc fer una pregunta com a professional?
És clar.
Mira, un amic està passant per una espècie de crisi.
- Sí? - I té...
... la sensació que tot va molt de pressa.
Tant que no aguanta el ritme.
- Això li passa al teu amic? - Sí.
Sí, i sent que durant un moment és jove...
Això és el que sent, sí...,
... però parpelleja i de sobte té més anys al damunt...
... dels que li queden i sent que...
... totes... - D'acord.
... totes aquelles coses que volia viure se n'han anat.
I nota...,
... Patrick, que...
... té una crisi nerviosa impressionant.
Deu meu senyor!
Ah, escolta.
Tranquil.
Escolta, Teddy...
Hi un antic proverbi hongarès...
... que diu Aki kit nyulat hajt egyet se ver.
- És preciós, tio. - Encara no l'he traduït.
Mira de calmar-te.
D'acord.
Digues.
Agafa-ho tot, perde-ho.
Com més t'aferres a una cosa, més aviat la perds.
- Sé que t'estimes la Leanne. - Més que ningú.
I que t'estimes la Tallulah.
No la conec gaire, però sí.
D'acord, però si t'estimes la Leanne...,
... li has de deixar viure la seva vida.
Eh?
I, sobre el teu amic....,
... pot ser que li calgui un canvi de perspectiva.
Perquè és veritat que la vida és curta...,
però és veritat que no hi ha cap cosa que fem que duri més.
Hòstia puta!
- Per què plora? - No en tinc ni idea.
No l'entenc.
- Són els papers, oi? - Sí.
D'acord.
Bé, per molts anys.
Ja està.
Gràcies.
Caram, Ziggy.
Ha crescut.
El puc treure a passejar?
Sí, clar.
Vine aquí, Ziggy.
Crec que ets l'únic...
... que m'entén, perquè...
... un any de gos són set anys humans.
Així que vius set vegades més de pressa que nosaltres.
I ara jo visc...
... 50.000 vegades més de pressa que ningú, així que...,
... al capdavall, tens sort.
Vols córrer?
Té.
Busca.
Ah, genial. Ja hi tornem a ser.
Però què...?
Barba llarga, sí. Ara tinc barba llarga.
Fins aquest punt he arribat.
Com a Robinson ocasional.
Xocolata en una platja per gossos?
La gent és idiota. És dolenta per ells!
Els mata!
Però, què li passa, a la gent?
Els mata.
Fruita seca?
Potser podria...
Total, és només qüestió de temps que...
- Què et passa? - Eh?
Res.
- Estàs trist? - Trist? No.
Bé, sí, potser una mica, encara que no és cosa teva.
Per què?
Què? Doncs perquè la vida és una merda.
Per això.
- Per què? - Perquè sí, ves.
Que estàs enfadat amb mi?
Amb tu?
Però per què he d'estar enfadat amb tu?
No ens coneixem. I els teus pares?
La mare ha anat a comprar.
És el dia de pare...
No et vull ofendre, però el teu pare sembla un inútil.
Et deixa sola a la platja?
On és?
Tallulah?
Vaja, ets tu.
Déu meu.
Has crescut.
No, no he crescut pas.
Sí, eres petita així.
I ara ets alta així.
- És impossible. - Ja ho sé.
Ho hauria de ser.
Ets com la teva mare.
Preciosa com ella.
La mama diu que tinc els teus ulls.
I que els teus ulls són els més bonics del món.
T'ha dit això?
De debò?
Quants anys tens?
- Gairebé vuit. - Sí?
El temps vola.
- I tu, pare? - En tinc...
Ostres, ja ni ho sé.
- Que ets vell? - Sí.
Soc vell.
- I jo? - No, que va.
Ets jove.
És la cosa més meravellosa del món.
I passa a tota velocitat, així que...
Vull que em prometis una cosa.
Per si no et veig durant un temps.
Escolta'm bé, vull que facis sempre el que vulguis, entesos?
Per tant, si vols ser...
... astronauta, o primera ministra, o actriu...
- Vull ser un unicorn. - Un unicorn?
Fantàstic. Sigue-ho. Sigues lliure.
Fes tot allò que vulguis fer...,
... però no malgastis ni un segon.
D'acord?
- Promet-m'ho. - T'ho prometo.
Bé, genial.
Haig de fer pipí.
- Sí? - Sí.
Et duré a casa.
- T'explico un secret? - Sí.
No he fet pipí des de fa vuit anys.
- És impossible, això. - Ja ho sé.
Ho hauria de ser.
Compraré...
... una cadira de muntar perquè puguis...
... muntar en Ziggy.
Com una reina.
T'agradaria? Apa, ves-te'n.
- Podries pujar-hi ara. - Sí.
- Ets graciós. - Ah, sí?
Quina cosa graciosa he dit?
Que el puré de patata és caca de fantasmes.
Devia fer gràcia quan ho he dit.
Que et puc demanar una cosa?
Soc bon pare?
- Sip. - De debò?
Puc suportar alguna crítica constructiva.
Com puc millorar? Tu què creus?
- Més gelat. - Això és fàcil.
Tant com vulguis, quan vulguis.
Res més?
- Més Pony-choos. - Pony-choos?
No sé què és, això...,
... però m'imagino que és alguna joguina del futur.
Clar!
En tindràs més.
Això és fàcil. Vinga, què més?
Més temps.
Més temps?
Més temps junts.
No ens veiem gaire perquè...
... estàs molt ocupat.
Això és el més important per tu.
Més temps?
- Clar. - Ets aquí...
T'has divertit, amb el papa?
Sí, he mirat d'animar-lo. Està trist.
Ei, no li facis cas.
- Ha begut un altre cop, eh? - Ja.
Has d'estar a punt pel berenar.
Que puc jugar amb les Pony-choos primer?
Ja saps el que va passar. No hi tornem.
Em fan tornar boja.
- Què són les Pony-choos? - Adeu, papa.
No, espera. Abans d'anar-te'n...
Sé que no ens coneixem gaire bé...
... i no sé si t'ho dic sovint o no...,
... però t'estimo, d'acord?
I jo a tu, papa.
- Sí? T'estimo. - T'estimo.
Vine aquí.
Bonica.
Molt bé.
- Que trapella. - Ja ho sé.
Saps què vol ser, de gran?
- Un unicorn. - Sí.
Ves a saber, potser ho aconseguirà i tot.
- Per què estàs trist? - No és...
No és res.
Mira't, estàs fantàstica.
No envelleixes!
Tens una màquina del temps?
Com ho fas?
Eh?
Tu també. Estàs més bé i més primet.
- Vols dir? - Sí.
És veritat...
Pot ser m'he començat a recuperar.
- Qui sap. - Però no em convenç, la barba.
No t'agrada, la barba?
Si t'agradava...
Me l'afaitaré, i parlant de barbes, com està en Pat?
- Està bé. - Sí?
- De debò?
- Teddy. - Què?
Ho demano per un amic.
D'acord, si vols saber-ho, tenim algun problema.
Algun problema? Sí que em sap greu.
- Ja, vinga. - De debò.
Us donava suport.
- Me'n vaig. - Mira'm.
Mira'm als ulls. És de debò.
Els ulls més bonics del món mundial.
- Me'n vaig, Teddy. - Ciao.
Eh, espera un segon.
Leanne!
Per molts anys.
Leanne.
Leanne?
Ulleres.
Després de tanta merda em preocupen, les ulleres?
En fi.
Leanne!
I ara què? Què...?
En Sam.
Què collons és?
És estra...
Com es desbloqueja?
D'acord. Ja està.
Truca a en Sam.
Ens sap greu, el número marcat ha estat desactivat.
- Comproveu... - Truca en Sam.
No fotis.
Truca...
Truca a en Sam.
Ens sap greu, el número marcat ha estat desactivat.
Comproveu que heu marcat el número correctament.
PER MOLTS ANYS
EN MEMÒRIA DE SAM LIANG SEMPRE AL NOSTRE COR
Vas dir 50 anys més.
Vas dir que series aquí al cap de 50 anys.
Per què ho vas dir si no era cert?
Eh?
Hòstia, Sam!
Ni tan sols t'he pogut dir adeu...
No ho sé pas, potser sí.
He estat tan centrat en les meves merdes que...
Vull un any més amb tu.
Un dia, uns...
... quants minuts.
Però ja soc aquí.
I em quedaré, d'acord? Què més puc fer?
Així que...
... ens veurem aviat.
Molt aviat, tio.
No tenim mai prou temps.
Doncs no. Jo no, certament.
- Com et va? - Bé.
Soc en un cementiri, de manera que no gaire bé.
A mi m'inspiren.
Em recorden que la vida és valuosa.
Sí? Que bonic. Que bé.
Escrigui un llibre.
Encara que no el podria llegir.
M'alegro de tornar-te a veure.
Ha passat molt temps.
Per mi, però suposo que per tu no tant.
Sap el que em passa?
Que la teva vida va molt de pressa?
Que cada minut passa un any?
Com ho sap?
Perquè t'ho vaig donar jo.
Va ser el meu regal de noces.
Vostè...
Vostè m'ha fet això?
Com?
- No sé com funciona. - Pot fer que s'aturi?
No puc aturar-ho.
No sap com funciona ni com aturar-ho?
Per què m'ho ha fet, això?
Què li he fet?
- No t'agrada? - No.
M'ha espatllat la vida!
Si està espatllada és perquè l'has espatllada tu.
El regal no et canvia la vida...,
... només te la deixa veure, molt de pressa.
Com pot dir-ne regal? És una maledicció.
Sí, de vegades ho sembla.
Com ho sap?
Fa molts, molts anys...
Aquesta història té pinta de ser llarga i no estic d'humor.
Estava a punt de casar-me amb un bon home.
Ara vol que la segueixi?
- Però abans de casar-me... - Sí?
... vaig conèixer un estrany.
Algú que va veure alguna cosa en mi...,
... igual que jo vaig veure alguna cosa en tu.
I aquest estrany em va donar aquest regal...,
... o maledicció, com vulguis dir-ne.
I gràcies a ell, no em vaig casar amb aquell home.
Per què? Es va casar amb un altre?
- No vaig poder. - No en va estimar cap més?
No.
Però ha dit que va aprendre la lliçó.
Quin sentit té la vida si no estimes una altra persona?
- Vaig estimar algú. Molt. - Però acaba de dir...
Però no pas un home.
Oh, perdó. No volia donar per fet que...
D'acord, bé. Mola, sí. M'encanta.
- Gràcies. - Sí.
Jo vaig tenir el que tens ara tu.
L'oportunitat de veure la meva vida en petits fragments...
... i l'estava malgastant en una mentida.
I no em vaig casar.
I em vaig enamorar d'una dona increïble...
... amb la qual vaig passar la resta de la seva vida.
Per això vinc aquí.
Per explicar-li que no malgasto els anys...
... que ella no va poder tenir.
He conegut una altra dona...,
... que és increïble d'una altra manera...
... i l'estimo.
Mentre sigui aquí a dalt...
... i no aquí a baix...,
... aprofitaré cada minut.
Per això dic que és un regal.
I per això soc aquí.
Per què hi ets, tu? No hauries d'estar vivint?
Tic-tac, Teddy.
És que no és tan simple, eh?
No tinc prou temps per fer-ho tot perfecte i...
... com més ho provo, més malament em va.
Per què vols fer-ho tot perfecte?
La vida no és perfecta.
Això passa en Atrapat en el temps.
- Què? La pel·li? - Sí.
No hi té res a veure. Ni tan sols l'he vista.
No l'ha vista?
Primer l'ha de veure.
És una passada i...
I si això no s'acaba així, com s'acaba, doncs?
- Creia que ho tenies controlat. - Sí que l'hi tinc.
Vostè és una bruixa lesbiana que m'ha maleït.
I ara moriré de vell abans que vostè.
- Per què rius? - No ho sé.
No ho sé.
Tinc molta por.
- Vols una altra oportunitat? - Doncs m'aniria bé.
- Quan era petita... - Una altra història, que bé.
No teníem bones joguines com les d'avui.
- Ni Pony Choos ni res així. - Què són?
El meu germà i jo anàvem al parc...
... i ens separàvem tant com era possible...,
... però seguíem connectats per un fil.
Podíem parlar a través del fil.
Estàvem molt lluny, però gràcies a aquesta distància...
... viatjàvem.
Viatjàvem a èpoques i llocs diferents.
Que no és el que vols fer tu?
- Sí, una cosa així. - Agafa això.
La pots plantar?
Saps què hi havia a cada extrem d'aquell fil...
... per on parlàvem?
No.
Una llauna.
NO OBRIR FINS D'AQUÍ A 10 ANYS
- La Lulu és a l'escola... - Puc?
- Et fa res que entri? - Entra.
- Què passa? - Te'n recordes...?
Recordes els regals de casament que no vam fer servir...
... i que no ens agradaven? Encara els tens?
- Sí, em sembla que sí. - Genial.
Per què? Què busques?
Ho sabré quan els vegi. No trigaré.
Us deixaré tranquils a en Patrick i a tu.
En realitat, et volia explicar...
... que en Patrick i jo hem trencat.
- De debò? - Sí.
Què ha passat?
Doncs...
Si us plau, no ho malinterpretis.
Digues.
Ell creia que encara estava enamorada de tu.
Ah, sí?
Mare meva, quants records.
Sí. Bons i dolents.
Parla'm dels bons.
He estat tan centrat en els dolents...
... que no m'he parat a preguntar-te els bons.
Quin són els teus records més bons del nostre matrimoni?
Déu meu, fa molt de temps.
Vinga, anima'm.
Explica-me'n uns quants, pocs.
- Quants són pocs? - No ho sé.
Uns...
... deu.
- Deu? - Sí.
D'acord.
Bé, sempre somric...
... quan recordo que et disculpaves amb la meva panxa...
... quan fèiem l'amor mentre estava embarassada.
Això fa pinta de ser una cosa que faria jo.
I te'n recordes quan et vaig guanyar...
... a l’Scrabble i et vas enfadar?
Et devia deixar guanyar.
De vegades me'n recordo de quan cantaves cançons...
... a la Tallulah perquè parés de plorar i feies que plorés més.
O com parlaves quan dormies després d'haver begut vi.
Oh, Déu meu.
- Mare meva. - Què?
Te'n recordes...,
... de quan et vas col·locar amb el brownie...
... i et vaig haver de dur a l'hospital?
O de quan ens vam quedar adormits en aquell tren...
... i vam acabar passant la nit en un motel amb xinxes.
Te'n recordes?
Vam dormir a terra.
Em va encantar.
O de quan et va agradar la sopa...,
... encara que hi vaig tirar protector solar sense voler.
Trobo a faltar els petons a les parpelles quan tenia mal de cap.
O rentar-me les dents amb tu.
Només n'has dit nou.
Trobo a faltar estar amb tu sense fer res.
L'has vist?
L'he trobat fa una estona.
«No obrir fins d'aquí a deu anys», te'n recordes?
- No. - És igual.
Bé.
Ja tens paper...,
... cotó...,
... cuir.
- Fruita. - Fusta.
- Una cosa dolça. - Sí.
- Llana. - Sí.
- Bronze. - Sí.
- Ceràmica. - Ceràmica?
Què toca aquest any?
Crec que sí que ho sé.
Toca...
... llauna.
Per molts anys.
- És per mi? - Diria que sí.
Per fi te n'has recordat.
- Què té? - No ho sé, obre-ho.
Tens obrellaunes? Encara n'hi ha?
- Sí. Obrellaunes. - Som-hi, doncs.
Bé.
Què? Què és?
Com ho has fet?
És impossible.
Com?
- No ho entenc. - Crec que jo sí.
Per fi ho entenc. Què estem fent?
Què?
Per què ens vam separar?
Per moltes coses.
- Teníem problemes. - D'acord.
Però i ara? Per què no estem junts?
- Ara. - És complicat.
No ho és pas. No ho és.
És molt senzill.
T'estimo.
- T'estimo... - I jo. I jo a tu.
- Però no és tan senzill. - No, escolta.
Sempre ho hem fet tot del revés, no?
Primer el petó i després et vaig conèixer.
I aquest petó gairebé em mata...,
... però no fer-te un petó...
... hauria estat molt pitjor.
Què esperem?
Tenim amor...,
... una història...,
... una filla genial, i tenim temps, d'acord?
Un temps que passa molt de pressa.
Creu-me, Leanne.
El temps passa molt de pressa.
Cada segon que malgastes és un segon que no recuperaràs més.
Així que quants segons més...
... d'aquesta vida boja i fugaç...
... malgastaràs?
No ho sé pas.
Deu?
D'acord.
El temps...
... comença...
... ara.
Espera.
Només n'han passat nou.
El teu primer matí com a home casat.
Com estàs?
He fet mimoses!
Vaja, sí que t'agraden les mimoses.
Hola.
- Hola. - On el tinc, el portàtil?
Què fas?
D'acord, vaig a...
... a veure si...
- Teddy, què fas? - Vaig a...
... reservar el viatge de nuvis.
Fas broma. A on anem?
Creus que importa?
- No. - Molt bé.
On tinc el mòbil?
- És aquí. D'acord, bé. - Vaja.
On ets? On? Be, Be...
Belinda, hola.
Soc en Teddy. Escolta'm.
Trobaràs que és molt sobtat...,
... però deixo la feina perquè no em fa feliç.
Per ser-te sincer, no estic al cent per segur del que faig.
- Per tant, ho deixo. - Què fas?
No podem pas viure del meu sou, només.
Sí.
No ho deixo, però agafaré vacances pagades ara mateix.
I res d'hores extres, eh?
I t'aviso que començaré a estudiar fotografia...
... perquè m'encanta i Belinda...,
... la vida és massa curta per no fer el que t'encanta.
Així que, quan trobi una feina que m'encanti...,
... ho deixaré, d'acord?
Truca'm quan sentis aquest missatge.
Que tinguis un bon dia.
Un petó a en Peter i als nens. Una abraçada.
Que ets boig?
- Ara ja no. - Quasi deixes la feina.
Sí.
Tu ho hauries de fer, perquè no la suportes.
Quan tingui una bona idea per un llibre, deixaré la feina.
D'acord. A veure això.
A veure, una dona coneix el noi perfecte...,
... però no és tan perfecte.
Resulta que és el seu subconscient en forma humana.
I llavors la segresta i es converteix en un thriller.
No ho he llegit enlloc. Què et sembla?
- És una bona idea. - És teva.
No, vull dir, literalment.
- Meva? - Literalment teva, sí.
- D'acord. - Què t'ha agafat avui?
Bé. Si us plau.
- Hola, tio, què passa? - Sam! Hola.
Hola, tio.
Que content que estic de tornar-te a sentir.
- Soc en Teddy. Escolta'm. - Què?
Escolta'm amb tota la puta atenció, d'acord?
Bé, vull que et posis un recordatori al mòbil per demà.
Per anar-te a fer una prova de càncer de pell.
M'entens? Una prova de càncer de pell.
Després vull que et posis un altre recordatori per fer-lo...
... un altre cop l'any que ve i el següent i el següent.
I, si no hi vas, penso arrossegar-t'hi jo mateix.
Tinc un mal pressentiment.
I una cosa, Sam.
T'estimo, d'acord?
Sé que sembla estrany...
... que t'ho digui ara, però t'estimo.
Sé que no ho dic prou, perquè nosaltres no som així...,
... però ja ho saps, nano.
- T'estimo, d'acord? - I jo a tu.
Ah, sí, una altra cosa.
Estigues al cas de quan apareguin els Pony-choos.
Enrecorda-te'n: Pony-choos.
Inverteixe-hi, nano. Inverteixi-ho tot, d'acord?
- No te'n penediràs. - Pony-choos?
- Vinga, tio. - Què collons són?
Ja ens veurem després, d'acord?
Adeu. Bé...
Què mes? Ah, sí.
Te'n recordes, de la meva exnòvia?
- La d'Any Nou? - Sí, s'anava a casar.
- La Becka. - La Becka, sí.
Què li passa?
- Recorda'm que li doni això. - Què és?
Un regal.
- Res més. - D'acord.
I pintaré aquesta habitació de morat.
Per què?
Què et sembla el nom de Tallulah?
- No m'agrada. - T'agradarà.
T'agradarà, ja ho veuràs.
- T'agradarà! - Teddy!
- Frena una mica! - Que ets boja?
He de fer moltes coses.
Em ve de gust estar sense fer res.
- Avui no, reina, eh? - No?
- Per descomptat que no. - Per què no?
- Carpe diem. - Carpe Diem?
De debò.
De debò, carpe diem.
D'acord.
- I què farem si no fem res? - Tot.
- Ho farem tot? - Per què no?
- Perquè no tenim temps. - En trobarem.
D'acord.
Quan comencem?
Ara.
Ara?