Efter allt vi har sett-
-är det inte mycket som skrämmer nån av oss längre.
Men det här.
Det här hemsöker mig fortfarande.
Amityville, New York
Två månader före vår inblandning flydde familjen Lutz sitt hem mitt i natten.
Och hävdade att huset var hemsökt.
Kyrkan bad oss om hjälp.
De ville att vi skulle undersöka händelserna som familjen Lutz anmält.
Okej, är ni redo?
Då sätter vi igång.
Jag vill att ni sitter still och blundar.
Föreställ er att ni har en gloria av vitt starkt ljus.
Den kommer skydda er.
Året innan familjen Lutz flyttade in-
-hade en ung man som hette Ronnie DeFeo brutalt mördat sin familj i huset.
Vi hoppades ta reda på om morden var motiverade av ilska-
-eller om, som Ronnie Defoe själv uppgav i rätten-
-han hade varit påverkad av nåt demoniskt.
Stanna här. Stanna.
Döda henne. Döda henne.
- Skjut dem. Skjut dem! Skjut henne!
Vad har du gjort?
Skjut henne. Döda henne. Skjut henne!
Skjut dem alla. Skjut!
Döda henne. Skjut henne.
Älskling, är du okej? Vad är det du ser?
Lorraine, vad är det som händer?
- Jag måste få se. - Det är dags att komma tillbaka.
Vad är det som händer?
Han vill visa mig.
Lorraine!
Älskling.
Det är ingen fara.
Ed.
Närmare helvetet än så här vill jag aldrig komma.
Ed och Lorraine Warrens undersökning av hemsökelsen i Amityville-
-skapade en mediastorm och satte dem i strålkastarljuset.
Samtidigt utspelade sig en hemsökelse som många skulle jämföra med Amityville-
-tusentals kilometer bort, i Enfield, England.
Detta skulle till att bli ett av makarna Warrens mest djävulska fall.
Baserad på en sann historia.
Svensk översättning: - StoraStyggaVargen -
Keith och jag tänkte smita ut ikväll med hans vän Michael-
-som förresten vill träffa dig. - Aldrig, mamma skulle döda mig.
Åk inte fast då. Här, håll i den här.
Du ska få tillbaka Anden i glaset-underlaget vi gjorde.
- Jag tror jag ska låta Keith kyssa mig. - Va? Lägg av!
Vad håller ni två på med? Janet, ge mig den där.
In med er, båda två.
Margaret.
- Margaret! Johnny! - Janet! Billy!
Hej. Hur har din dag varit?
- Inte bra. - Vad har hänt?
- En lång historia, jag berättar sen. - Okej.
- Lä-lä-läget, B-B-B-Billy. - Tyst med dig, Peter.
- Lebba! - Snackar du om din mamma?
- Tack, Camilla. - Ingen problem.
- Han är en idiot. Strunta i honom. - Okej.
Familjen Hogdsons hem - Enfield, England
Jag säger att jag kommer inte kunna betala hyran denna månad.
Jag har pratat med dem och de kopplade mig till dig.
Jag är lugn. Varför kan du inte hjälpa mig?
Nej, han har inte betalt ett öre i underhåll på tre månader!
Så ytterligare en blankett att fylla i? Det är ju helt jävla underbart.
- Hej, mamma. - God middag till er också.
Är det inte illa nog här utan samtal från läraren om att du har rökt?
- Jag rökte inte, jag lovar! - Köpte du kakor?
Hörde du inte vad jag sa? Jag pratade med Mrs Moore på telefon.
- Hur kan du stå där och ljuga? - Jag ljuger inte!
Det gör hon visst. Hon rökte med Camilla.
Håll tyst! Du är en lögnare, Johnny!
- Mamma, du sa att... - Nej, jag köpte inte dina jäkla kakor-
-för jag har inga jäkla pengar!
Mamma kommer. Sluta håll på med den där och borsta tänderna.
Okej.
Det låter som att hela stan står i lågor här inne.
- Titta vad jag hittade. - Kakor!
- Men vi hade ju inga pengar? - Jag hade tänkt sluta röka iallafall.
- Margaret. - Ja?
- Ska du lägga fram skoluniformen? - Ja, mamma. Jag ska hämta den.
- Har du borstat tänderna, Johnny? - Jag har redan gjort det.
- Kom nu, Billy, dags att sova. - Jag kommer, mamma.
Var har du fått den där ifrån?
Camilla och jag gjorde den i skolan.
Den ser inte riktigt rätt ut.
Den fungerar faktiskt, jag lovar. Vi har redan frågat den allt möjligt.
Kom så ska jag visa.
- Okej. Vad ska jag fråga? - Jag vet inte, vad du vill.
Min syster och jag vill veta-
-om det finns några andar här som vill kommunicera med oss.
Kommer pappa nånsin hem?
Finns det nån ande här som kan besvara min fråga?
Strunta i det. Det är bara ett löjligt spel. Det är bara på låtsas.
- Varför bankar du på dörren? - Det gjorde jag inte.
Du är ju ding.
- Du förstår att hon testar gränserna? - Hon sa ju att hon inte rökte.
Det är inget att haka upp sig på, Pegg. Du och jag rökte väl också i skolan?
Många gånger. Det är grejen att hon inte lyssnar på mig längre som stör mig.
Det är väl bara en fas.
Jag skulle kunna straffa henne men då får jag skuldkänslor-
-för jag vet att det egentligen inte är hennes fel.
Hon älskar sin pappa. Och hon tog det väldigt hårt när han stack.
Men jag kan inte bara låta det passera, eller hur?
Det tar emot att fråga, men har du berättat för Richard?
- Jag skulle om jag såg honom. - Vilken idiot.
Nu får jag göra bådas jobb och är bara hälften av den mamman jag var innan.
- Jag är rena skräpet, Peggy. - Nej, du är för hård mot dig själv.
Det här jäkla huset!
Vi är tillbaka med spökjägarna Ed och Lorraine Warren-
-och ska prata om deras upplevelser i Amityville-huset.
Nu ska vi prata med min nästa gäst, Dr. Steven Kaplan.
Som säger att undersökningarna Warrens utförde i Amityville-fallet-
-bara är en massa smörja. Hur kommer det sig?
Det har fastställts att Amityville var ett uppenbart påhitt.
- Det har aldrig bevisats. - Jo, det har det.
Familjen Lutz hittade på det så att de kunde tjäna pengar på publiciteten.
Det är inte sant. Vi ser sånt här hela tiden.
Det är lätt att stå utifrån och peka på brister i deras historia-
-men det är en helt annan sak att ha varit där och upplevt det själv.
Jag behöver väl inte åka till månen för att veta att den inte är gjord av ost?
Lyssna, Ed Warren har aldrig stött på ett hus som han inte tycker är hemsökt.
Och så fort hans fru kört sina tricks så har de fått alla att tro på spöken.
- Vad har ni doktorerat i egentligen? - Visa lite stil, Warren.
- Du sitter och ljuger om min fru. - Akta dig för att kalla mig lögnare.
Vad ska du göra åt saken?
Vi är här för att informera folk. Men varje gång jag öppnar munnen-
-ska alltid nån liten skitakademiker-
-dyka upp och försöka tillintetgöra allt vi gjort.
- Kan du andas? - Jag vet. Jag ska räkna till tio.
Okej, Billy. Är du redo att prata?
Det var en gång en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stege
Det ingen fara. Vi försöker igen.
Redo? "Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stege"
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Och de levde allihop tillsammans i ett litet krokigt hus
- Duktig pojke! - Du börjar bli riktigt bra.
- Nu får du en kaka. - Kaka!
Kom igen, nu är det dags för sängen.
- God natt, mamma. - God natt, älskling.
Ät inte för många, då vaknar du törstig mitt i natten.
- Okej? - Det ska jag inte.
- God natt, pojkar. - God natt, mamma.
Nej...
Hjälp.
Sluta.
Nej!
- Janet? - Snälla...
Janet, vakna. Du drömmer.
Det här är mitt hus! Nej, det är det inte alls.
Försvinn. Vem är du?
Vad gör du här? Jag leker en lek med Billy!
- Låt Billy vara. - Vem pratar du med, Janet?
Du måste försvinna.
- Det är ni som inkräktar! - Janet, vakna!
Jag berättar för mamma om du inte slutar.
Då brytar jag nacken av henne! Nej, snälla!
Så dör hon med Billy! Nej, nej!
Det är ingen fara, Janet.
Försök somna om.
Håll dig borta från Billy! Lämna oss ifred, hör du det!
Janet, vad håller du på med? Det är ju ingen här!
Det här är mitt hus!
Mamma!
- Vad är det, Billy? - Det är nån i mitt tält!
Det är nån i mitt tält!
Ser du, inget här. Du hade bara en mardröm.
Gå till ditt rum.
Herregud! Janet.
Du gav mig nästan en hjärtattack, vad gör du här nere?
- Jag tror jag gått i sömnen igen. - Vad menar du med igen?
Mår du bra? Du är ju brännhet. Kom.
Nu går vi upp igen.
Det är bäst du stannar hemma från skolan imorgon.
Kom så får du hoppa ner i sängen igen.
Familjen Hodgson.
Hej, mamma.
Ja, lite.
Jag åt nyss så jag är inte så hungrig.
Ja, jag är kvar.
Vet du när kommer hem?
Okej. Hej då, mamma.
Mitt hus!
- Vad du är uppe tidigt. - Hej. Ja, jag kunde inte sova.
- Fick du inspiration? - Jag skulle nog inte kalla det för det.
Jag hade en underlig dröm. Jag såg den här och när jag vaknade-
-kunde jag få den ur huvudet. Så jag tänkte att det här kunde hjälpa.
Jag vet att jag inte är nån Picasso men jag trodde inte den var så dålig.
Vi måste sluta.
Vi kan fortfarande hålla föreläsningar men inga nya fall.
Inte på ett tag i alla fall.
Okej.
Får jag fråga varför?
För om det är tv-framträdandena och publiciteten så slutar jag med det.
- God morgon. - God morgon.
God morgon.
Litar du på mig?
- Det vet du att jag gör. - Lita på mig den här gången.
Okej.
- Varför gör du så där? - Ifall jag skulle gå i sömnen igen.
Mamma?
Johnny?
- Janet, vad är det? - Det är nån i rummet!
Det är ingen här, vad pratar du om?
- Det är nån är i vårt rum! - Våra sängar hoppar upp och ner!
- Janet, om du hittar på igen så... - Nej, han bet mig, titta!
Herregud!
Har ni lekt med den här? Turats om att skrämma vettet ur varann?
Inte undra på att jag inte får sova på nätterna! Inte ett ord till!
Ni hoppar upp i säng nu!
Hjälp! Snälla, hjälp!
Familjen Nottinghams hus
Jag såg det med min egna ögon! Den jäkeln åkte rakt genom hela rummet.
- Nå? - Jag har sökt igenom huset.
- Uppifrån och ner. Det finns ingen där. - Margaret och Janets rum då?
Jag kollade alla rum, även källaren-
- det var ingen där. - Vad gör han?
Vi har lärt honom att ringa i klockan när han vill ut. Släpper du ut honom?
Titta! Polisen är vid vårt hus!
- Vad gör de här? - Jag ringde dem.
- Nån skämtar ju tydligen med er. - Ja, antagligen.
- Så ni såg aldrig mannen själv? - Nej.
Men jag tror inte hon hittade på. Inte längre.
- Det måste ju finnas nån förklaring. - Det är därför vi är här, sir.
Ge mig en köksstol.
Det kommer inifrån väggen.
- Vad är det då, möss? - Det måste vara en stor jäkla mus.
Det finns inget vi kan göra.
Vi kan lämna in en rapport och stödja er berättelse, men det är allt.
En rapport? Underbart! Alla mina problem kräver ett formulär.
För guds skull.
Hör på här. Jag tror det här är lite utanför vårt område.
Prästen i vår kyrka är en vän till familjen. Jag ber honom ringa.
Judy?
Älskling?
- Vad är det? - Mamma.
Vem är det där?
Backa!
Vem är du?
- Berätta vem du är! - Mamma, vakna!
Vad vill du?
Jag är ledsen, Lorraine.
Är du okej?
Jag är okej.
- Mrs Hodgson? - Ja?
Mitt namn är Kent Allen, vi kommer från från tv-programmet "Wide Angle".
Jag skulle vilja prata om händelsen i ert hem förra veckan.
- Hur fick ni reda på det? - Poliserna lämnade in en rapport.
Den höjde några ögonbryn.
Jag vill inte ha mina angelägenheter uppvisade i TV. God dag.
Händer det fortfarande? För om det gör det-
-är att berätta din version kanske din bästa chans att få hjälp.
Är den på? Okej.
Bakom dörrarna på detta till synes normala hus i norra London-
-finns en familj som lever i en mardröm.
Jag tittar upp, och genom fönstret-
-ser jag den yngre flickan, Janet, kastas runt i luften som om hon flyter.
Vi springer tillbaka in och det flyger omkring legobitar i rummet.
En bit träffade mig så hårt i ansiktet att jag började blöda.
Jag såg stolen förflytta sig själv över golvet. En sträcka på flera fot.
Jag tittade efter trådar på stolen men kunde inte hitta nån förklaring.
Maurice Grosse är en teknisk konsult-
-och utreder nu dessa påståenden med Psykiska Forskningssällskapet.
Jag tvivlar inte på det överhuvudtaget.
Blotta antalet dokumenterade händelser i det här fallet är helt förbluffande.
Men Anita Gregory, parapsykolog och lärare på London Polytechnic-
-är inte övertygad. - Huvudpersonerna här är barn.
- Och barn kan vara riktigt påhittiga skojare.
Mitt i dessa skrämmande händelser finns 11-åriga Janet Hodgson.
Jag intervjuad nyligen Janet och hennes 14-åriga syster Margaret.
Det som sker härnäst kommer slå er med häpnad.
Hur känns det att bo i ett hemsökt hus?
Jag vet inte. Det är inget man vänjer sig vid.
Vi var en helt normal familj innan det här.
Det har blivit värre sen Mr Gross började prata med den.
- Hur menar du? - När han ställer frågor.
Som knackningar för ja och nej. Såna saker.
Jag undrar vad som händer om vi försöker prata med den nu?
Är det nån där?
Är det nån där som vill kommunicera?
Jag upprepar, är det nån där?
- Ingenting. - Det är väl ingen jukebox?
Mår du bra, Janet?
Janet?
Mår du bra?
- Sluta kalla mig för Janet. - Heter du inte det?
Janet sover. Nu är det jag som pratar.
Vad ska jag kalla dig då?
Vad heter du?
Ni hör inte hemma här.
Jag heter Maurice Grosse. Vem är du?
Det här är mitt hem. Försvinn.
Nej, det är inte ditt hus. Vad heter du?
Knack, knack.
Vem där?
- Bill. Bill. Bill. Bill. - Vilken Bill?
Jag heter Bill Wilkins och jag är 72 år gammal.
Var kommer du ifrån?
Jag kommer från graven.
Hur dog du?
Jag blev blind och fick en blodpropp.
Jag somnade och dog i fåtöljen i hörnet.
Varför har du kommit hit?
Jag gillar att höra dem skrika.
- Kan du inte bara lämna oss ifred? - Håll tyst, din gamla kossa!
- Janet, raring, är du okej? - Förlåt.
Janet.
DE KONSTIGA HÄNDELSERNAS HUS
- Peggy, vad ska jag ta mig till? - Tänk inte på det ikväll.
Och du och barnen kan stanna så länge ni vill.
Mamma.
- Gör dig klar för sängen, Billy. - Jag tänkte att du ville ha kakor.
Tack.
Det var en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stege
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Baron?
Det var en krokig man.
- Och han gick en krokig mil! - Mamma!
- Vad är det?
- Den krokiga mannen! - En krokig vad, vad pratar du om?
- Den krokiga mannen! - Lugna dig och berätta vad som hänt.
- Vad är det med honom? - Jag vet inte, han har drömt igen.
Den krokiga mannen klev fram och ringde på den krokiga klockan!
Således förvandlades hans krokiga själ till ett krokigt helvete!
Han mördade sin krokiga familj och skrattade ett krokigt skratt!
Janet!
Åh, herregud.
Kan nån ringa en ambulans?
Det här är mitt hem! Försvinn!
Nej, det är inte ditt hus. Vad heter du?
- Knack, knack. - Vem där?
Bill. Bill. Bill. Bill.
- Vilken Bill? - Jag heter Bill Wilkins-
-och jag är 72 år gammal.
Vad kan ni utläsa av rösten?
Han låter förvirrad. Är han senil?
Rösten på det här bandet kommer från en 11-årig flicka.
- Har familjen kontaktat kyrkan? - Ja. Men vi vill inte bli inblandade.
Fallet har blivit en mediacirkus. Det kallas för Englands Amityville.
Du är rädd att det är en bluff?
Kyrkans hjälpförmåga är beroende av att dess rykte inte ifrågasätts.
- Så vad vill ni att vi ska göra? - Åk till London i tre dar.
Och agera som våra ögon och öron.
Ni behöver inte göra nåt. Om det är en bluff åker ni hem igen.
Om det inte är det finns det en familj i London som desperat behöver vår hjälp.
- Tack för er tro på oss, fader. - Tala om vad som händer bara.
- Jag sa att vi skulle prata om det. - Det finns inget att prata om.
Du hörde ju, vi ska inte blanda oss i utan bara observera och rapportera.
Det har funnits fall vi avvisat, men vi har aldrig nekat en familj hjälp.
Jag fick en uppenbarelse i Amityville.
Samma som jag hade för sju år sen.
Jag fick en föraning om din död.
Och därför låste du in dig i åtta dagar? För att du såg min död?
Du har också sett den. Demonen i din tavla är verklig.
Båda två har sett samma omänskliga ande.
Det är en varning, fortsätter vi kommer du att dö.
Dina uppenbarelser är en gåva från gud.
Och om Gud har visat dig min död så gör han det av en anledning.
Det kanske är meningen att du ska förhindra den.
Kom igen. Vi flyr aldrig från en strid.
Om vi åker, om vi gör det här-
-måste du lova mig att vi bara är där för att observera.
Vid minsta tecken på att det blir farligt meddelar vi kyrkan-
-och åker därifrån. Lova mig det.
Lova mig det, Ed.
Jag lovar.
Mr och Mrs. Warren, jag heter Maurice Gross. Tack för att ni kom.
- Ni ska visst bo i Hogdsons hus? - Alltid bättre att bo där det händer.
Det håller jag med om.
Här är det.
Då är vi framme.
Vi lyckades fånga fantastiska saker, Ed. Du kommer bli imponerad när du ser det.
Jag vill lyssna på banden igen också. Det fanns riktigt intressanta saker där.
Vic Nottingham. - Hej, Vic.
- Hej, Ed Warren. - Hej.
- Och det här är Peggy Hodgson. - Trevligt att träffas.
- Min fru Lorraine. - Hej.
- Då går jag, Pegg. - Kan du hälsa barnen från mig?
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
- Nu är vi här, Peggy. - Stig på.
Det är bara jag och Janet här nu. Mina andra barn bor tillsammans med dem.
Det var här flickorna brukade sova men vi använder det inte längre.
- Varför inte? - Nästan alla händelser skedde här inne.
Vi befarade att nån skulle skada sig, därför håller vi rummet låst.
Jag har förstått att Janet svävade, hände det här inne också?
Mer än en gång. Vi har bilder på det också.
Jag skulle vilja höra Mrs Hodgsons berätta själv om det går bra.
Grannarna donerade dem och-
-jag hängde upp dem i hopp om att saker skulle sluta förflytta sig.
- Har det fungerat? - Nej. Vi hör det nätterna igenom.
Hej. Jag heter Lorraine.
Gör det nåt om jag sätter mig?
Vet du varför jag är här?
Din mamma har berättat om vad som händer och jag är här för att hjälpa till.
Vill du prata om det?
När jag var ungefär i din ålder besökte jag min mamma på sjukhuset-
-och jag såg en ängel.
Ja.
Den stod bredvid en liten pojkes säng och rörde lätt vid hans kind.
Men plötsligt slutade den.
Och tittade rakt på mig.
Varken mamma eller systrarna trodde mig. Men jag visste att den var verklig.
Jag vet hur det är. Hur det är att förlora vänner för man är annorlunda.
Men jag vet också att en person kan förändra allt.
Man måste bara öppna sig för dem.
Hur visste du att du kunde lite på dem du öppnade dig för?
Det gjorde jag inte. Ibland blev jag sårad.
Det tog lång tid, men slutligen hittade jag nån som trodde på mig.
Vad gjorde du då?
Jag gifte mig med honom.
Jag är så trött.
Jag kan inte sova här.
Jag brukade gå till skolsystern i skolan och de lät mig sova där.
För att jag var så slut.
Men nu kan jag inte ens göra det.
Alla är rädda för mig.
Jag har inga vänner. Och ingenstans att ta vägen.
Det får mig att känna mig onormal.
Det som gör det här mot dig vill att du känner så.
- Men varför? - För att det gör den starkare.
I samband med när allt startade började Janet vakna upp här. Mitt i natten.
Det här är platsen Janet sa att Bill Wilkins dog.
Var fick ni tag på den?
Mitt ex-man köpte huset med tillhörande inventarier.
Förlåt om jag frågar, men är din ex-man fortfarande med i bilden?
- Nej. - Tråkigt att höra.
- Finns det nån chans för försoning? - Han har fått tvillingar med grannen.
Det tar jag som ett nej.
Ja, det har varit jobbigt.
Han tog musiken med sig när han stack.
- Jag förstår att det kan kännas så. - Nej, han tog med sig varenda skiva.
Mina barn brukade älska att lyssna på hans Elvissamling.
Jag har fått gått igenom så mycket. Och nu händer det här.
Tidpunkten är ingen tillfällighet, negativa väsen närs av emotionell stress.
De gillar att sparka på den som ligger.
- Det låter knappast rättvist. - Nej, det är det verkligen inte.
- Vet du när rösten tänker prata? - Ibland.
Och när den gör det, känns det som om den kommer inifrån dig?
Nej. Mer som att den kommer från bakom mig.
- Som om jag blir utnyttjad. - Säger den nånsin saker bara till dig-
-som bara du kan höra?
Vad säger den?
Den säger att den vill göra dig illa.
När sa den det?
Nu.
- Måste vi verkligen göra det där? - Vi vill kunna bevisa för kyrkan-
-att det inte är hon som gör rösten. Om hon har vatten i munnen-
-kan vi utesluta att det är nån form av buktaleri.
Måste hon sitta i fåtöljen? Jag mår illa av att se henne sitta där.
Jag vet att det är svårt, men anden har en koppling till platsen.
Det blir lättare för Ed att kontakta den om hon sitter där.
Det är ingen fara.
- Är du redo? - Jag antar det.
Det är den 21:a december 1977. Det här är Ed och Lorraine Warren-
-med Peggy och Janet Hodgson. Närvarande är också Morrice Grosse.
Okej, då sätter vi igång.
Om det finns nåt här som vill kommunicera med oss-
-så lyssnar vi. Prata på.
Vad vill du den här flickan och hennes familj?
Den säger att den inte vill prata när ni sitter och tittar på mig.
Märkligt. Den har inte varit blyg för att prata tidigare.
Om vi skulle vända ryggen åt? Tror du den skulle prata då?
- Kanske. - Okej.
Då provar vi igen.
Så vad sägs, Bill? Vi har gett dig lite avskildhet. Kom ut och prata med oss.
Nu kommer jag.
Pratar jag med anden som förtrycker den här familjen?
Är det vad jag är?
Är det vad jag gör?
Ja, och jag är här för att sätta stopp för det.
Vet du vem jag är?
Ed.
Eddie.
Edward.
Ed blir bra.
Din far kallade dig Edward.
Det är inte sant. Min far kallade mig Ed precis som alla andra.
Du är ingen psykiatriker, Bill, och jag är inte här för att prata om min far.
Ska vi ta och komma till saken?
Varför lämnar du dem inte bara ifred?
För att det här är mitt hus!
Det är inte ditt hus.
Jo, det är det! Jag har kommit hit för att träffa min familj.
- Men de är inte här. - Det är för att du är död.
Om din familj bodde här så har de försvunnit för länge sen.
Var är de?
Det vet jag inte, om jag vetat det hade jag kanske kunnat hjälpa dig.
- Jag behöver inte din hjälp! - Då kan du väl gå vidare?
Jag tror inte på sånt.
Varför inte?
Vad är det för fel på att hamna i himlen?
Jag är ingen troende man!
Då ska du få höra, Bill. Jag bryr mig inte om vad du tror på.
Ser du den här?
Hjälp...den...släpper!
- Känner du en närvaro? - Nej, tvärtom, jag känner inte nåt.
Det kan vara hysterisk neuros.
Det skulle förklara de multipla personligheterna och hallucinationerna.
Nej, det känns inte riktigt rätt.
Jag kan inte förklara det, mitt hjärta säger att jag ska tro dem.
Jag hörde rösten med mina egna öron. Men allt jag känner är deras rädsla.
Jag kan inte se bortom det.
Jag tror inte jag kan sova så här långt från dig.
Det ska du. Då har du nåt att se fram emot när vi kommer hem.
- Måste du göra så där, älskling? - Det hjälper mig att sova.
Då vet jag att jag inte går nånstans.
Jag rökte inte, mamma.
Med Camilla i skolan. Jag höll bara i den, jag rökte inte. Jag svär.
Jag ville bara att hon skulle tycka att jag var cool. Det var dumt.
Hjärtat.
Förlåt att jag inte trodde på dig.
Älskade vän.
Hjälp!
Janet!
Janet? Herregud... Janet!
Janet?
Snälla, hjälp mig! Mamma!
- Mamma! Det är nån härinne! - Jag får inte upp dörren!
Hjälp mig!
Janet!
- Vad är det som händer? - Det är nån därinne med Janet!
- Jag kan inte öppna den! - Hämta nyckeln!
Håll ut, Janet, vi kommer!
Jag har nyckeln!
Vi kommer, Janet!
Ta bort det!
Det var nån här inne! Jag såg det med mina egna ögon!
Han gjorde det här mot min flicka.
Det här är bitmärket Janet fick första kvällen.
Det har bleknat lite men man kan fortfarande se det.
- Ganska unikt. Två tänder saknas. - För stort för att vara från barnen.
Ni tror att det var anden, den här Bill Wilkins?
Jag spårade upp tidigare ägaren och det visade sig att ägarens far bott där.
Hans hette William Wilkins och han dog av en propp i hjärnan-
-i den där fåtöljen. Allt hon sagt är sant.
Allt finns i offentliga arkiv. Hon kan ha hört allt från en granne.
Och påståendena om att Janet teleporterats runt i huset i sömnen?
Lika relevanta som påståendena om att hon svävat ovanför sängen.
- Var nån av er där när det hände? - Nej, men jag har bilder av det också.
Jag riggade upp min kamera i flickornas rum och gick ner med fjärrkontrollen-
-och tryckte av varje gång jag hörde nåt tumult.
Jag måste erkänna-
-om man tittar på hur hennes knän är böjda och överkroppens läge-
-så ser det ut som hon hoppar. - Men du var ju där och såg det själv.
Det var Peggy som såg nån attackera Janet.
Men hon teleporterade sig in i ett rum som var låst från utsidan.
Och hennes röst? Hur förklarar vi det?
Jag tror att hon gjorde rösten för första gången framför TV-kamerorna.
Och hon kunde inte göra den med vatten i munnen förrän ni vände er bort.
Hon kunde ha spottade ut det och tagit en ny klunk innan ni vände er om.
Ifjol lurades jag av en Walesisk familj som låtsades vara besatta av demoner.
Och jag vet inte vad som var värst-
-demonerna eller människorna som utnyttjar vår villighet att tro dem.
Demonerna är värst.
Men ni måste medge att det är suspekt.
Tror du på allvar att hon fejkar allt? Och Peggy?
Hon utnyttjar bara situationen för att få bättre boende från kommunen.
- Hon har redan lämnat in en ansökan! - Jag säger inte att det är en bluff.
Men det vi gör kräver tro. Att tro när ingen annan gör det.
Så ni tror verkligen på dem?
Ja, det gör vi. Men kyrkan kan inte göra nåt utan bevis. Det är vad vi behöver.
Jag ringer runt och försöker få tag på videoutrustning.
Under tiden kan Ed och jag tillbringa tid med Peggy och barnen.
För de behöver bli en familj igen.
- Hej mamma, vi är tillbaka! - Vad gör ni tillbaka?
Herr och fru Warren har köpt Elvisskivor till oss.
Hoppas det inte gjorde nåt. Lite amerikansk kultur.
Billy, jag har saknat dig!
Hej. Jag har saknat er.
Har nån av er blivit utsatt för mobbing?
- Peter hackar alltid på Billy i skolan. - Vad gör du då?
De ställer upp för mig.
Bra, för anden i det här huset är precis som mobbaren.
Och han vill åt Janet, så ni måste ställa upp för henne som de gör för er.
Familjer håller ihop. Men den här verkar ha gett upp.
Fasen. Massor med saker har slutat fungera utan anledning.
Vi ska nog få fram musik på nåt sätt.
- Vems gitarr är det där? - Pappas, men han gav mig den.
- Kan jag låna den? - Visst.
Jag är lite ringrostig, så ni måste lova att inte skratta.
Speciellt du.
Tack. Skratta inte nu.
Alla tillsammans!
Tack ska ni ha.
Vad liten och lätt den är.
Varför gör du det här? Hjälper folk som oss?
Var du orolig för att nåt gömde sig under sängen på natten när du var liten?
Under min säng gömde det sig faktiskt nåt.
Ja. Nåt tog tag i min hand och slet ner mig på golvet.
Jag såg inget där under, men jag sprang. Vet du vad min pappa gjorde?
Han drog in mig i rummet och sa att jag var tvungen att bemöta mina monster.
Och jag var livrädd.
Men då kom jag ihåg vad en nunna sa till mig under ett korsförhör.
Gud står den behövande bi.
Så jag tar det här krucifixet från mitt nattbord-
-och säger åt det som är där under att försvinna eller så får den spö av Gud.
Det var det bästa min far gjort för mig.
Fast han gjorde det ju bara för att han inte trodde på mig.
Det tog år innan jag hittade nån som trodde mig. Vet du vad jag gjorde då?
Du gifte dig med henne?
Så du har hört historien förut?
- Hur går det här inne? - Hej!
Vi är klara här. Jag fixade garderobsdörren med.
Och om du vill kan jag titta på tvättmaskinen.
Nej, det kan jag inte begära, det är en katastrof där nere.
Kom igen, så illa kan det väl inte vara?
Herrejäklar.
- Är det fortfarande lugnt där inne? - Ja, tack och lov.
Det skulle väl vara nåt?
Om vi kunde bevisa att det fanns ett liv efter detta.
- Det skulle vara historiskt. - Är det därför ni gör det här?
Det här är inget laboratorium, det är faktiskt nåns hem.
- Att hjälpa familjen är det viktiga. - Förlåt, jag menade inte så.
Min dotter dog i en bilolycka för ett antal år sen.
Efter det började jag uppleva saker.
Jag tror hon ville kommunicera med mig.
Och ja, det skulle hjälpa om jag visste att hon befann sig, jag vet inte...
...nånstans.
Det där var det inte.
Underbart.
Jag tror att jag hittat det.
Här är det.
Okej.
Så där ja.
Vad är det där?
Ed, det är nåt bakom dig.
Vad är det?
Peggy!
Han höll fast mig! Det var han, han försökte dränka mig!
- Herregud, titta! - Du har blivit riven.
Det är ett bett. Han bet mig. Precis som han gjorde med Janet.
Kan du ge mig en till, Janet?
Janet? Vad är det?
- Ser du det inte? - Ser vad?
I köket.
Berätta vad du ser.
Den leker med knivarna-
-dold i mörkret.
Johnny, vad gör du?
Johnny, nej! Gå inte in där!
Kom ni ihåg vad Mr Warren sa? Vi kan inte låta den mobba oss.
Det här är vårt hus.
Johnny, kom tillbaka!
- Vad hände? - Janet försvann, hon var nyss här!
Kom!
- Mamma! - Johnny!
Vad är det som pågår, Ed?
Mamma, Johnny är där inne!
Johnny!
- Johnny! - Akta er.
Var är dem?
Johnny? Johnny!
Älskling! Älskling, kom hit.
Är du okej?
Det är ingen fara, älskling.
Var är Janet?
- Var är Janet? - Janet!
Jag registrerar nånting här inne!
Ed, akta...
De...inte...mig. Inte...mig.
- Janet? - Det är ingen fara, kom.
- Kom här. - Kom, älskling.
Jag har dig.
Det är ingen fara, mamma är här.
Hur tog hon sig in dit?
Det är ingen fara, älskling.
Har ni tid?
- Vad är det? - Hon bluffar.
- Vad? - Jag har bevis.
Så mycket för er tro.
Min flicka hittade inte på det här. Jag har ju sett det själv.
- Hon togs på bar gärning. - Nej, det är inte möjligt.
Hur ska en 12-åring kunna kasta ett bord rakt över rummet?
Det är över. Förstår ni det?
Tänk på er dotter, gör inte det här svårare än det redan är.
- Hon hade inte klarat det här själv. - Hur vågar du?
Skulle jag ha fått henne till det här? Och polisen, var dem också med på det?
Och ni två?
Ni tror väl på oss?
Vi vill hjälpa. Men om kyrkan får se den där videon så är det över.
De tar avstånd om det finns minsta lilla tvivel om att det är en bluff.
Jag vill att ni går härifrån.
Gå härifrån nu.
Gå härifrån, allihop!
Gå härifrån!
Du kanske kan nå anden? Försöka kontakta den på egen hand.
Det kan jag inte. Tro mig, jag har försökt.
Jag är ledsen, men jag känner ingenting här.
Så det var det? Ni håller fram en livlina för att sen kasta bort den?
Vi gillar inte heller det här. Kyrkan ska få veta allt vi sett.
Men det enda konkreta bevis vi har är en video när Janet bluffar.
Men det har skett dussintals av riktiga incidenter.
- Du kanske vill ha den här. - Bara för att hon bluffade en gång-
-förändrar inte det faktumet... - Det förändrar allt.
Vi är representerar kyrkan.
De hade kallat hem oss även om Peggy inte bett oss åka.
Du har gjort ett bra jobb. Du fanns där för dem när ingen annan gjorde det.
Tack.
Men ibland måste man ha tro. Tro när ingen annan gör det.
Det här känns inte rätt.
Jag vet.
Var det verkligen du som gjorde det? Förstörde köket och allt det där?
Men varför?
Den sa att den skulle döda dig om jag inte fick dem att gå.
Tycker du inte att det är lite konstigt att hon bluffade-
-i det enda rummet som var kameraövervakat?
Jo.
Fasen också.
Lorraine. Ta fram bandspelarna.
Sätt i dem och spela upp från början.
Minns du de där konstiga förvrängda meddelandena som Janet sa, eller Bill?
- Ja? - Det var två, eller hur?
Här är det första.
Hjälp...den...släpper!
Vi trodde att han menade sig själv. Lyssna på det andra.
Mig...mig inte... Mig inte...
Och om jag har rätt...
Hjälp mig, den släpper mig inte!
Jag kom hit för att träffa min familj.
Men de är inte här.
Jag tror att...
...jag skulle vilja gå nu.
- Men jag kan inte. - Varför inte?
Den vill ha henne.
- Den har henne nästan. - Berätta hur jag stoppar det.
Jag ger och jag tar.
Jag var där under dina första andetag.
Du bad aldrig om mig, men jag följer dig...
-...ända in i döden. - Vänta, jag förstår inte.
Herregud. Älskling, du blöder.
Vad är det som händer?
Den gamle mannens ande är bara ett redskap.
Han har blivit förslavad för att kunna försvaga Janets vilja.
- Förslavad? Av vem? - Av nåt omänskligt.
Nåt som tagit en hädisk skepnad för att attackera min tro.
Det finns en demonisk närvaro i det där huset.
Du måste hämta Vic innan han åker, vi måste åka tillbaka.
Mamma, hjälp mig! Snälla, mamma!
Hjälp!
För guds skull, lämna oss ifred!
Margaret?
Margaret, nej!
Kom, vi måste härifrån!
Vi måste härifrån!
- Gå hem till Peggy! - Ska inte du med?
Jag kan inte lämna Janet!
- Nej, Janet! - Mamma!
Jag förstår inte, först säger ni att det inte är på riktigt och nu är det?
Hennes syner blockerades av anden.
Den gamle mannens ande kunde inte träda fram förrän vi lämnat huset.
Allt de har upplevt har varit demonens yttranden.
Den gamla mannen, krokiga mannen, de är fasader för att dölja ondskan.
I min syn ville han hjälpa mig men var för rädd.
Och han pratade i gåtor.
Nåt i stil med: Jag ger och jag tar. Jag var där vid dina första andetag.
Du bad aldrig om mig, men jag följer dig ända in i döden.
Ditt namn. Du bad aldrig om det utan du fick det när du föddes.
Att veta demonens namn ger oss makt över den och då kan vi förvisa den.
- Ja, men vi vet inte vad den heter. - Det kanske vi gör?
Varför annars ge oss ledtråden? Han måste tro att vi vet det.
- Så vad ska vi göra? - En ande som kan grumla Lorraines syn-
-är för stark för mig. Vi måste ta Janet till kyrkan innan den dödar henne.
- Janet! - Margaret!
Janet!
- Tack gode gud att ni är här! - Janet är där inne!
- Är du okej, Ed? - Ja!
- Jag går runt på baksidan! - Nej, Ed! Nej!
Nej, nej, nej!
Peggy, stanna här! Vänta i bilen med barnen!
Janet!
In i bilen!
Du med, Peggy, kom igen.
Ed?
Ed.
- Ed? - Nej!
Ed!
Den går inte att öppna!
Låt mig försöka.
- Vi måste slå in den. - Okej, vänta här!
Ed, vänta där. Vic kommer alldeles strax tillbaka.
- Jag kan inte vänta. Jag fortsätter. - Nej, Ed. Stanna!
Du kan inte göra det här ensam.
- Hon behöver vår hjälp. - Snälla, Ed. Vänta på mig.
Snälla, vänta på mig.
Jag vill inte förlora dig. Jag är så rädd.
Jag vet.
Det är jag också. Men jag måste hjälpa henne.
Men min uppenbarelse då?
Jag vet att jag lovade dig, älskling-
-men jag måste göra det här.
- Jag älskar dig, Lorraine. - Ed, nej! Nej!
Ed!
Nej!
Nej...
Hjälp!
Janet, var är du?
- Hjälp! - Janet? Janet!
- Hjälp mig! - Janet?
I faderns, sonens och den heliga andens namn.
Vad heter du? Vad heter...?
Vad heter du!
Jag vet vad du heter. Jag frågade dig.
Och du berättade det. Du berättade vad du heter.
Och jag skrev ner det!
- Jag behöver min bibel. - Varför, vad är det som händer?
Demonens namn ger oss makt över den.
V, A, L, A, K.
Valak.
Janet?
Det var en gång en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stege
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Och de levde allihop tillsammans i ett litet...
- Vic, släpp fram mig. - Nej, Lorraine, låt mig gå först.
- Låt mig gå först! Lorraine! - Ed!
Lorraine!
Ed!
Janet.
Nej!
Janet, nej!
Jag har dig.
Nej!
- Janet! - Ed!
Ed!
Lorraine!
Ed!
Ditt namn ger mig herravälde över dig, demon!
Och jag vet ditt namn!
Du är Valak! Den skändade och vanhelgade!
Ormarnas markis!
I faderns, sonens och den heliga andens namn-
-fördömer jag dig tillbaka till helvetet!
- Nej! - Ed!
- Kom igen. - Ed!
- Ed, är du okej? - Nej, kolla till henne.
- Janet? Herregud, är hon okej? - Jag ringer en ambulans.
Janet, sätt dig upp.
Så där ja, ta ett djupt andetag.
Ta ett djupt andetag. Så där ja.
Det är ingen fara med honom.
Är allt bra med henne?
Du räddade henne.
Nej.
Du räddade oss.
Sa jag inte att det här var menat att ske?
Men du trodde på mig.
Jag kunde inte gjort det utan dig.
Tack för att ni kom tillbaka.
Sätt dig här.
Vet du-
-den här har skyddat mig ända sen jag var liten.
Du får den av mig.
Och när du blir stor hittar du nån som behöver den och lämnar den vidare.
Överens?
Jag har sån tur.
Du sa att en person kan förändra allt.
Men...
...jag har två.
Hemsökelsen i Enfield blev ett av de mest-
-väldokumenterade fallen i den paranormala historien.
Peggy Hodson levde kvar resten av sitt liv i huset på Green Street.
2003 dog hon stillsamt efter hon somnat i en fåtölj i vardagsrummet...
...på exakt samma plats där Bill Wilkins hade dött 40 år tidigare.
ED WARRENS INTERVJU MED JANET OCH MARGARET HODGSON. (VERKLIG INSPELNING)
Berätta om då allt började, första kvällen med händelser.
- Vad gjorde din bror? - Lekte och larvade sig tror jag.
- De blev rädda? - Ja, skräckslagna.
Och Janet?
När det kommer från dig, Janet, känner du nåt i halsen då?
- Nej. - Inget alls? Jag tittar på Janet nu.
- Inget bråk härinne. - Och rösten kommer från henne-
- men munnen rör sig inte. - Stäng av den! Jag vet...
Kan du känna när rösten ska komma, Janet?
- Nej, aldrig. - Vet du vem jag är? Vad jag heter?
Ed! Ed!
- Var du kristen? - Nej! Det vet du!
- Vilket år dog du, minns du det? - Ja, jag dog 61.
1961.