FILM LAHKO VZNEMIRI LJUDI Z DEPRESIJO IN ANKSIOZNOSTJO.
POZOR PRI OGLEDU
KAKO SPLEZATI (RES VISOKO)
Teddy, po zajtrku bom pospravila,
nato pa malce delala.
Nato pride tvoja sestrična Ellie.
Znaš reči "Ellie"?
Ellie.
V redu.
O čem naj govori naslednja knjiga, Junaček?
Rad imaš to barvo.
Rozika Rozi najde svoj pogum.
Ti je to všeč?
Mami ne ležijo krogi. Res ne.
Breskve ti bodo všeč, Teddy.
Očka jih ima rad, a je alergičen na lupino.
Upam, da ti ne boš.
Če pa boš, jih bom olupila.
Preprosto bo.
Živjo, vidva.
Jutro. -Živjo, dragi.
Imaš kaj za pokazati? -Ja, nekaj ti bom pokazala.
Super. Živjo, mali.
V redu.
Prosili so me, naj naredim plakat,
narisala pa sem celo okno.
Seveda si.
Rozika je na sredini mavrice, zelo je svetla,
v zrak meče te 3D srčke.
Poglej, vsak otrok bo dobil enega.
Čarobni prstan.
Sploh me ne poslušaš. -Vedno te poslušam.
Ne, tisti pogled imaš.
V oči te gledam. Lepe oči ima.
Mami ima lepe oči. Tako kot ti.
Ne vem, kaj bi rad našel.
Tebe.
Tukaj sem.
Drek.
Prav. Moram iti.
Adijo, mali. Rad te imam.
Adijo, mami.
Prav, v redu.
Dobiva se na vogalu 34. in 7. ulice ob 19h.
Prosim, ne zamujaj. Res bi rad videl tekmo.
Kdo je to?
Hola, Teddy. -Buenos dias, Hector.
Grem lahko s tabo? -Seveda.
Adijo. -Rada te imava.
Adijo, tati.
So nogice notri?
Prav.
Je prijetno?
Je prijetno, Teddy?
Priden fant.
Fino je, kajne?
Ja, toplo je.
Zelo je toplo.
Mali.
Kmalu boš shodil.
Ko boš shodil, boš padel in si odrgnil koleno.
Udaril se boš v mizico,
a boš šel naprej.
To počnejo junaki. Kajne, Junaček?
Oni gredo naprej.
Kdo je priden fant?
Vidiš tiste rože?
Lepe rožice.
Ja.
Poglej luno.
Lepa je.
Bi morda rad šel na luno?
Jaz sem šel.
Rad bi šel na luno
Na raketi gor v zrak
Rad bi šel na luno
A tam ne bi rad živel
Čeprav bi rad videl Zemljo z višine
Tajnica. -Julie, oglasi se. Veva, da si tam.
Ali kaj rabiš?
Starbucks?
Ellie, nehaj me cukati, lase mi boš izpulila.
Tam bova čez 10 minut. Adijo.
Lahko bi videl vse ribice
Ja, šel bi pod vodo
A tam ne bi rad živel
Ellie bo kmalu tu.
Nič ni za početi, če imaš samo ribice
Školjke že niso družina
Zato ne bi živel pod vodo
Rad bi šel v džunglo, kjer so levi
Ali pa se vrnil v čas, kjer so dinozavri
Na nenavadne kraje si želim iti
A ne za vedno
Če grem torej na luno
Bom zaplesal na mesečevem žarku
Željo povedal bom zvezdi
In si zaželel, da doma bil bi
Zemljo si želim videti z višin
A pogrešal bi ljubljene ljudi
Zato morda bom šel, a kmalu se vrnem
Saj nočem živeti na luni
Ne, nočem živeti
Na luni
Kaj gledaš? Vidiš svoj balon?
Ga vidiš? Ta je zate.
Kmalu bova doma, Junaček. Skoraj sva tam.
Tako.
Živjo, vidva.
Živjo. -Kako je moj najljubši vnuk?
Pa dajva.
Pripravljen na stekleničko? -Živjo.
Pridi sem, malček, pridi. Držim te.
Kdo je lep fant?
Živjo. Ja, živjo.
Bom jaz.
Prosim? -Živjo.
Živjo.
Kako si? -Super.
Bila sva v trgovini s čevlji.
Najin debelušček nosi številko 20,5.
Široko nogo ima.
Poslušaj.
Nocoj ne bom pozen.
S fanti se dobim po službi in pridem med polčasom.
Rada bi šla s tabo.
Mama je oprala perilo in vzmetnice,
ravno hrani Teddyja,
če je že na preži,
lahko to izkoristiva.
Jule, to je začasno, prav?
Dokler ne boš lahko sama skrbela za Teddyja.
Torej nikoli?
Bi res rada videla Lucy?
Ja, rada bi jo videla.
Moram iti.
Prav.
Dobiva se zunaj. -Prav, kmalu se vidiva.
Ljubim te.
Ljubim te. Adijo.
Operirala bom obraz.
Ne, ne boš. To je trapasto, mami.
Na Teddyjev rojstni dan je prost termin.
Najsrečnejši dan v letu.
Toda verjetno me boš rabila na zabavi.
Na kakšni zabavi?
On nima prijateljev. Koga bi povabili?
Ti jih imaš. Daj no, to bo dobro zate.
Povabi ljudi in jim povej, da si v redu.
Tvoj oče bo lažje prišel nazaj.
Veš, da te ima zelo rad.
Mami, rada te imam, a ne stoj pred prho.
Dan, ga. Davis.
Sem dr. Sylvester.
Sem tukajšnji psihiater. -Je moj sin v redu?
Ja, v redu je.
Prikupen je. Z možem vaju čakata doma.
Moja svakinja me bo ubila.
Ne, ne, ne.
Hočejo vas videti,
toda zdi se mi pametno, da se prej pogovoriva.
Ste za? -Sem.
Prav.
Kaj se je zgodilo?
Ste si prvič hoteli vzeti življenje?
Ja.
Ste bili kdaj blizu? Ste pomislili na to?
Ves čas mislim na to.
Koliko časa že?
Od prvega razreda, tu in tam.
Stvari so se začele spreminjati.
Kako?
Vse je bilo megleno.
Megla v spominu. Ne znam drugače opisati.
Imate duševne bolezni v družini? -Ne.
To ni res.
Mama bi rekla, da je oče duševno bolan.
Moj mož bi rekel,
da je očetova bolezen to, da je kreten.
Še kaj pred kratkim?
Kako je bilo v nosečnosti?
Prebila sem se.
In po rojstvu otroka?
Več al manj
sem se počutila enako kot do takrat.
Uničeno in slabotno.
Kot bi vse druge ženske bolje skrbele za Teddyja.
Za oba.
Ja.
Tega se ne spomnite, a v 70-ih letih
se je govorilo, da so v tem pajkova jajčeca.
Ljudje jih niso več žvečili.
Tudi jaz sem mislil, da je to res.
Tudi, ko so v New York Timesu pisali,
da ni res, jih nisem mogel žvečiti.
To je hecno. Začneš verjeti govoricam,
tudi ko izveš, da ne držijo, jih ne moreš dati v usta.
Neki dan
sem bil s hčero v trgovini, šla je po sladkarije.
In vzela je te čigumije.
Rožnati so. Logično je.
Nato sem začel razmišljati:
"Premajhna je za čigumije.
Zadušila se bo."
Nato pa: "Zdravnik si. Ne bo se zadušila. To je noro."
Prešinilo me je.
Še sem se bal pajkovih jajčec.
Po vseh teh letih.
Vedeti moramo, kje natanko so ta jajčeca.
In še pomembneje, kje niso.
Kdo je lačen?
Kakšen jedec.
Tako.
Kako si priden. -Mami, mi pomagaš?
Seveda.
Ne morem je zapeti.
Postriči te moram, mali.
Lahko gre k brivcu. -Se me bojiš s škarjami?
Ne, bojim se, da bo grd.
Ne bo grd. -Tako.
Fino. Nič se ne vidi.
Zapestnica je bila dovolj.
Živjo, mali.
Poglej to. -Zlati fant.
Poglej to.
O bog.
Tako bo izgledal moj obraz.
Zbrusili bodo hrustanec.
Nos se z letom veča.
Zobje se premaknejo.
Ko me več ne bo, poskrbi za svoj nos in zobe.
Ti vse povedo. Razumeš?
Ga boš nahranila?
V redu je, pa drugič.
Da ne boš zamudila. -Ja.
Zabavaj se z možem.
Ne skrbi. Tukaj sem.
Še malo pojej.
Ja. -Oprosti. Lepa si, mami.
Pusti obraz, prav?
Kot vesoljec boš. Zelo te imam rada.
Videti bom 10 let mlajša. -Rada te imam.
Uživaj. Uživaj.
Prav, grem.
Hej, Jule.
Ja?
On je v redu, ne?
Saj ne misliš, da se mu je kaj zgodilo, ne?
Očetu? Ne skrbi me zanj.
Vedno sem ga dobila na telefon. Zdaj ga ne.
Morda noče, da ga najdemo.
Bi še malo? -Rada te imam.
Če poljubiš dekle z ukulelami
In ji obljubiš zvestobo
Zaklenila bom.
Če vidi drugo dekle ob tebi
Bo morda jokala
Ali pa vpila
Morda bo našla...
Kristus. Drži se.
Prišla si.
Si v redu?
Ja, zmogla bom.
Boš zmogla? -Bom.
Živjo. -Živjo, poglej jo.
Lepo te je videti.
Živjo, lepo te je videti.
Bo našemu uspelo? Kaj pravita?
Itak, da mu bo. -Slišiš svojega moža?
Večni optimist. -Jaz že vem.
Sedimo. Lucy je tu.
Živjo, sestra.
Tako, ste za pijačo?
Ja. -Pivo?
Kaj boste? -Štiri corone z limeto.
Z več limete. Hvala.
Prinesem.
Super.
Ja.
Imam prigizke.
Naročil sem tiste male hrenovke in nachose.
Fino. -Hvala.
Okusno.
Hvala.
Poznate Shela Silversteina? Napisal je Drevo ima srce.
Ja. -On je moj junak.
Poleg Shultza, Seussa, Sendaka in Andersona.
To zdaj nima veze. On... Preden je zaslovel,
je prodajal hrenovke za White Soxe.
Torej je delal za Metse in Yankeese.
Ja. Ko je zaslovel,
so ga vprašali, česa se je naučil...
Rekel je, da imajo vsi radi kečap.
In gorčico.
Ja. To je to. Tega se je naučil.
Gorčica.
Si končala z zgodbo?
Lahko zamenjam temo?
Zanima me... -Nehaj.
Kar. Naj pove, kar hoče povedati.
Si kdaj pomislila, kako bi bilo nam?
Ellie je mislila, da prihaja na obisk.
Dovolj. -V redu.
Kakšna je bila hiša?
Ti je bila všeč? Lepa je, ne?
Ni. -Kaj?
Kaj?
Ogledal sem si hišo, ki je naprodaj na njuni ulici.
Lepa je. Z velikim vrtom.
In ugodna.
Ima koš za košarko.
Teddyja lahko gledaš skozi okno v kuhinji.
Hiše me strašijo.
Rada imam naše stanovanje. Tam sem srečna.
Res srečna. -Zmedena sem. Oprosti.
V redu. -Praviš, da si tam srečna?
Dovolj. -Zmedena sem. Zelo zmedena.
Žal mi je, toda... Vse se vrti okrog tebe, Julie.
Nikoli ne gre zanj.
Si se vprašala, kako se je on počutil?
Vprašaj ga, kaj je počel, ko si bila v bolnišnici.
Povej ji.
Selitev se mi zdi pametna.
Po službi in obisku v bolnišnici je prišel domov
in sina dal spat. Veš, kaj je naredil potem?
Drgnil je preprogo.
Tako je s krvjo. Ne znebiš se je s preproge.
Kam greš? -Lulat.
Si zadovoljna? -Resno, Luce?
Jaz grem.
Jule?
ROŽE NAPRODAJ
Ja! Greva?
To je noro. -Pripravljena?
Ena, dve...
Ron pri telefonu.
Pusti sporočilo in poklical bom...
Zakaj se bojiš hiš?
Hiše so super. Vsi imajo radi hiše.
Reciva, da sem na enem koncu hiše, ti pa na drugem,
pokličem te, ti pa me ne slišiš. Kaj potem?
Voki-tokiji?
Če bo nevihta, ti pa boš v mestu,
bova s Teddyjem sama.
Prišel bi domov.
In če se zaletiš?
Šel bi na vlak in se odvlekel do doma.
Kaj če greva tja, ti pa me nehaš ljubiti?
No...
Hiša ne bo kriva za to.
Jule.
Ne bom te nehal ljubiti.
Obljubim, da bova šla na streho hiše
in tam kadila cigarete.
Spet bi videla zvezde.
Lepše so.
Poglej to.
Fant, ki ima rojstni dan, bi rad videl mamico.
Vse najboljše, dragec. -Ja.
Živjo, Junaček.
Vse najboljše.
Ti je všeč napis?
Piše: "Vse najboljše Tedi Medi." Mami ga je naredila.
Ravno sem ga naredila. Ti pokažem darila?
Bi rad darila? -Ti pokažem?
Prav. -Tako. Kaj imamo tukaj?
Kaj je to?
Doma narejeno darilo?
Je preveč? -Ni.
Všeč mu je. -Všeč mu je.
Res?
Prikupno.
Ni moj rojstni dan. -Odpri ga.
Druga knjiga o Roziki je o upanju.
Hvala.
Prvi rojstni dan.
Kaj praviš?
Uspelo nam je.
Oprostite, kosmata sem.
Vsak dan jih vidim 50.
Morala bi me ugrizniti, da bi opazil.
Prav.
Končano.
Kar sedite.
Danes ima Teddy rojstni dan. -Ga boste praznovali?
Zvečer bo pokusil prvo čokoladno torto.
Jaz jo bom spekla. -Krasno.
Mlade mame sprašujem,
kako se počutijo. Ne samo fizično, ampak
na splošno.
Zaradi vas.
To je dobro.
Vam antidepresivi ustrezajo?
Ja, v redu so.
Hodila sem po črno-belem svetu,
zdaj spet vidim barve...
Dobro. -Ja.
In vaša mentruacija? Jo spet imate?
Veste, kaj je svetla plat?
Smotano mi je reči, da že dva meseca nimam mentruacije.
Morda zaradi izgube krvi.
Logično.
Prav. Barbara vam bo odvzela kri,
dajte tudi urin. Saj veste.
Prav.
Kmalu se vrnem.
Prav.
Kdaj?
Oktobra.
Oktober bo kmalu.
Krušne drobtine.
Dobro. V redu.
Ja.
Nisem vedela, da jih je toliko.
Ni to enaka reč? Enaka je.
V redu.
Te bom vzela. Ne, te. V redu.
Vanilijev ekstrakt,
sodavica in to je to.
Še voda za očka.
Rad ima mineralno vodo.
Lahko mi pomagaš.
Veliko jih je.
Ni tako težko. V redu.
Kmalu zapiramo.
Saj ni tako težko. Ni težko.
Gospa?
Gospa.
Niste še plačali.
Morate plačati.
Pusti limono, mali.
Pridi. Priden fant.
Teddy, nisva plačala.
Živjo.
Dr. Sylvester. Za Julie Davis. Jaz sem Ethan Davis.
Razumem, a tega ne zmorem.
Nisem pila vina ali kole,
ko sem bila noseča. Nisem pila kave ali kadila.
Bi nehali jemati zdravila za diabetes?
To ni isto.
To se zdi kot pogovor, a ni.
Morate ostati na antidepresivih.
Lahko nehate,
morda vas bodo varovali nosečniški hormoni.
A če potem nadaljujete, morda ne bo delovalo.
Ali pa bo dolgo trajalo.
To ni vredno tveganja, kajne?
Vem, da ste močna ženska.
In hočete, da je to dovolj.
Toda lahko ste močni kot Herkul,
a če padete v bazen in ne znate plavati,
boste utonili.
Toda znam plavati.
Na kolidžu sem se imel za pesnika,
ker sem hodil s pesnico.
Pred spanjem sva si brala poezijo.
Nekoč mi je ona prebrala
neko pesem.
Zelo se me je dotaknila.
Tvoj bratec z balonom spušča mačje zvoke.
Rad bi videl
hecen rožnast svet, ki bi ga rad pojedel,
ugrizne in se umakne,
vaza,
ki misli na svet, čist kakor voda.
Rdeče črepinje v njegovi pesti.
Lahko bi se vse življenje trudil,
a ne bi pisal tako dobro.
To je ena zadnjih pesmi Sylvie Plath,
preden se je ubila.
Razmišljal sem,
kako lahko nekdo, ki v balonu vidi toliko upanja,
otrokom speče piškote in glavo potisne v pečico.
Kako je to mogoče?
Zato, ker je vedela, da za sabo pušča lepoto,
bolečina pa je bila tako močna, da ji je ostala samo smrt.
Počakajmo.
Počakajmo naj?
Počakajmo.
Naj se Teddy znebi plenic. Nihče te ne bo obsojal.
Nihče ne bo vedel.
Jaz bom.
Jule, poslušajte ga.
Zadnjič sva imela srečo.
Lahko se jeziš name.
Sovražim to, Ethan. Dovoljuješ mi, da se jezim nate.
Če hočem, se bom jezila nate.
Tudi ti se lahko. -Ne morem se.
Ne smem se jeziti nate.
Nisi mi pustila prostora za to.
To si si zagotovila.
To ni pošteno.
Pošteno? Resno?
Bova govorila o poštenju?
Sem si kar mislil.
Pridi.
Prav.
Prav?
Prav.
DOBRO PREVLADA
Moški s tržnice je to prinesel.
Hvala.
V redu.
Lepo, da si spet tu.
Hej, Hector.
V redu je.
Vse bo v redu.
Imela bova še enega otroka, kot je s Teddyjem,
svet pred njim ne bo obstajal.
Ali njo.
To je dobro.
Ja.
Dobro je.
Še dva.
Živjo.
Kaj res?
Prav. Kako je z njo?
Super. Zdaj grem tja, imam vse, kar je naročila.
Ja, tudi to.
Vidiva se. Pokliči, če bo kaj novega.
Prav. Rad te imam.
Prav.
V redu.
Ti je všeč?
Drevesa? Ja.
Mirno bo.
Navadila se boš.
So bili prejšnji lastniki srečni?
Verjetno.
Bomo mi srečni tu?
Mislim, da bomo.
Mislim, da bomo zelo srečni.
Jaz tudi.
Pljuča se lepo razvijajo.
Srčna aktivnost je super. Deset prstov na rokah, nogah, in...
Še zadnja stvar... Daj, mali.
Tako. Ja.
Povem spol?
Ja. -Ne.
Lahko ga napišem na list papirja
in to pogledata, ko bosta pripravljena.
Ali pa ne.
Za vaš kolaž.
Vidimo se čez en mesec.
Super vam gre.
Super ji gre.
Hvala, doktor. -Hvala.
Deset prstkov. -Deset prstkov.
Živjo. -Živjo.
Živjo.
Dve jagodni. -Ja.
Dve jagodni. -Dve jagodni lučki.
Hvala.
Za vas. Hvala.
Ja.
Ne izpusti je. -Zakaj bi jo izpustil?
Tako ja. Velika si in močna.
Močne noge.
Napel bom svoje...
Katero besedo iščemo? Hvala. Napel bom...
Hvala. Napel bom... Kaj?
Pripravljeni?
Poglej.
Kaj počne?
SPOZNAJTE JULIE DAVIS
"Svet je bil siv in temačen. Rozika se je bala.
Toda bila je pogumna.
Rozika se je počasi povzpela na vrh stolpa.
Prst je vtaknila v ključavnico in ga obrnila.
Začelo je zvoniti in vibrirati.
Živali na vrtiljaku so se vrtele,
prikazala se je ogromna mavrica.
Nebo je postalo modro, trava pa zelena.
Rože so zacvetele, rožnate, rumene in rdeče.
Svet je se je obarval.
Rozika se ni več bala."
Dvignite roko, če se bojite teme.
Jaz. -Bojiš se teme?
Ja. -Zakaj?
Pošasti. -Pošasti.
In kaj narediš?
Mami pravi, da imamo v glavi vsi pošasti.
Ko se moja ponoči prikaže,
samo zaprem oči in jo odženem.
Pa deluje?
Včasih. -Včasih.
Pri tvojih letih sem se tudi jaz bala pošasti.
Pred spanjem sem šla do okna in pogledala v zvezde,
eno sem si izbrala in si nekaj zaželela.
Želela sem si najboljšo prijateljico.
Hotela sem, da bi mi stala ob strani.
Da bi ji lahko povedala skrivnosti.
In da bi mi pomagala odgnati pošasti.
Dolgo sem rabila, da sem našla prijateljico,
saj ona ni obstajala.
Ustvarila sem jo.
Zdaj je ona...
Vedno ob meni.
Imam zamisel.
Kaj, ko bi vsi narisali ubijalca pošasti?
Kaj pravite?
Kot otrok sem mislil, da v urah živijo škratje,
in da oni premikajo čas.
Res? -Včasih me je skrbelo,
da je zaspal, zato sem dolgo bedel,
da bi škrat ostal buden in poskrbel za čas.
Velika odgovornost za malega škrata.
Ja.
Bil sem hecen.
Kaj pričakujeva?
Si prepričana? -Sem.
Ja.
Nisi hotela vedeti.
Povej, če je fant, in ne povej, če je deklica.
Prav.
Deklica? -Ja.
Mala deklica. -Ja.
Živjo, deklica. -Deklica je.
Imela bova deklico.
Ne morem...
Ne morem imeti hčere.
Ne morem. Kaj če ji ne bom všeč?
Boš ji. -Morda ne bo marala mojih las.
Kaj če jih ne bo marala? -Bo jih.
In če ne bo marala mojega glasu?
Kaj če je bo moj glas motil? O bog.
Julie. Julie. Globoko vdihni. Hej.
Jaz... -Hej, hej, Poglej me.
To je lepo. To je izjemno.
Hej, hej, hej.
Julie, Julie. V redu je.
V redu je. Poglej me. V redu bo.
Globoko dihaj.
Prav? Vse bo v redu.
V redu bo.
Povej mu, kaj je bilo danes v parku.
Ne... -Povej mu, Julie.
Mislim, da malce pretirava.
Zame je preprosto, ne? Ves čas me skrbi zanjo.
Ne vem, kako je, ker se dobro pretvarja.
A danes sem videl...
Ni se mogla pretvarjati, vem, da ona ni v redu.
Ni v redu. -Jaz...
Čustvena sem, ker sem noseča, to se mi zdi normalno.
Ne govori tega. To je laž.
Prosim?
Jaz nisem lažnivka.
Kaj to pomeni? Sem jaz lažnivec?
Kako sem lažnivec?
Zakaj me ljubiš?
Poglej me.
Vedno me hočeš gledati v oči,
zdaj pa gledaš proč?
Strašljivo je, ne?
Saj sem ti povedala.
Povedala sem ti, da boš pogledal proč.
Če bi videl, kako grda sem v resnici,
ne bi mogel, da ne bi gledal proč.
Imela sem prav.
Torej si lažnivec.
Zakaj mu ne poveste, kaj se je zgodilo tisti dan?
"Adijo, vlakci."
Na tri reci "adijo, vlakci".
Ko sem sama, se bojim, da se bo Teddyju nekaj zgodilo.
Zdaj pa "adijo, kuhinja". Adijo, kuhinja.
Ko ga hranim, se bojim, da se bo zadušil.
Hvala.
Če vidim koga s čajnikom ali vročo vodo,
se bojim, da mu bo padlo
in da bo poškodovan, ker ga nisem zaščitila.
Pripravljena na pot?
Rabim minutko.
Prav.
Spodaj bova.
Ko ga kopam, se bojim, da bi utonil,
da bom pogledala stran, on pa bo utonil.
Ko me on gleda
s tistimi pogumnimi očmi,
ves čas slišim...
"Spodletelo ti bo.
To je neizogibno."
Misel na to, da bi zamočila...
Potem pomislim, da vsi zamočimo.
V vsakem primeru.
Vsi bomo umrli.
Tisto jutro sem vedela, da pride tvoja sestra,
a sem to vseeno naredila.
Lucy pride. Ona bo skrbela zanj.
Hitro, preden si premisliš.
On bo varnejši brez tebe.
Samo tebe opeče svetilka.
Imaš minutko?
Resno, spet?
Prosim. -Jaz...
Nič nimam za dodati. -Samo sekundo. Daj no.
Mojbog. -V redu.
Gloria Steinem sobe za hčerko ne bi pobarvala roza.
Gloria Steinem ni imela otrok.
Ali z rožnato zahtevam preveč od nje?
Morda bo pobalinka in jo bo rožnata motila.
Morda ta barva ni zanjo.
Uničila ji boš življenje. -Resna sem. Resno je.
Pomembno je. Mislim, da ne verjamem v rožnato.
To obstaja? Verjeti v rožnato?
Ethan. -To jemljem resno, prav?
Ko govoriva o tem, si to vzamem resno.
Ne govoriva pogosto.
Zelo pogosto.
No, veš kaj? Cenim tvoje potrpljenje. Res.
Tako. Imam zamisel.
Zapri oči in pokaži na barvo.
Daj.
Pokaži!
Pokaži na eno! -Prav!
Kaj je? Nežno rožnata. -Nežno rožnata.
Nežno rožnata.
Prav. Kupila bom nežno rožnato barvo, prav?
Če ne bo v redu, jo bom prebarval.
Prav? -Ja.
Obleciva Teddyja in pojdimo.
Izgledam normalno?
Ne bi rekel.
Važič.
Res prikupno. Hvala.
Ni za kaj.
Ne skrbi. Ellie pazi nanj.
Vem.
No, prav.
Glej žogo.
Ledeni čaj?
Ja, prosim.
Ne, hvala.
Nič se ne bo zgodilo.
Morda ti bo kofein pasal.
Ljubosumna sem.
Z Nickom ne bova imela več otrok, kar pa ni slabo.
Nič plenic...
Toda pogrešam dojenčke.
In občutek dojenja.
Obožujem ga.
Boš ti dojila?
Je to varno? Smeš dojiti?
Si prepričana?
Ne obsojam. -Če on...
Ne obsojam.
Si nora? Pravim, da...
Ja, vsekakor. -Vem.
Teddy!
Oprostite. Lahko pazite?
Pridi sem. Pridi sem.
Je že v redu.
Si v redu?
Ja. Raje pojdimo. Gremo.
Prav. -Gremo. V redu.
Oprosti, mali.
Samo malo. Pridi, mali.
Vem, da nisem v redu, rabim zdravila.
A s tem bi jo izdala.
Jule, veliko jih dobi mleko v prahu, a ljubijo svoje mame.
Veš?
Super mama boš, v vsakem primeru.
Če jo boš dojila ali ne.
Ne vem, kako naj ustvarim bližino med nama.
Ne vem, kako naj ji nudim varnost.
Kaj bo morala plačati, da bom jaz dobra mama, Ethan?
Včasih si jo predstavljam,
kako teče po cvetočem polju v beli oblekici
z razprtimi rokami. To bi ji rada nudila. Veš?
Hočem, da bi se smejala brez strahu.
Nato pomislim,
kako jo bom naučila tega,
česar ne poznam.
Ne vem, kakšen je bil...
Takšen smeh.
Živjo, prijatelj. Dolgo se nisva videla.
ČE GA NAJDETE, GA VRNITE JULIE.
POVEJ, KAKO DALEČ SI LETEL.
Mi zapoješ za lahko noč, očka?
Nočno cvetlico?
Pridi sem.
Si lahko nekaj zaželim?
Seveda.
Kaj si si zaželela?
Da bi me večno imel rad.
Ljubica.
Na to nikar ne trati želja.
Večno te bom imel rad.
Živjo, Rosie. Čas je za spanje.
Rosie.
Živjo, Rosie.
Si nekaj zaželim?
Zakaj si to naredila? Zakaj si to naredila?
Poglej me! Misliš, da to boli?
Hej.
Nekaj moraš pojesti.
Daj. -On že spi?
Ja. -V redu.
On spi. Skuhal sem večerjo.
Vse sem naredil.
Mi poveš delček zgodbe?
Karkoli.
Pripravil sem lunin piknik. Rabim zgodbico.
To imam najraje.
Palačinke so bile super.
Hvala. Ponosen sem nanje.
Ime zgodbe je Rozika Rozi reši zvezde.
Čudovito.
Res? -Ja.
Nekoč je obstajala zvezdna pošast.
Z neba je trgala zvezde, eno za drugo.
Vsako si je položila na prsi.
Zvezda je šla v telo in svetila iz njenega trebuha.
Naša junakinja, deklica Rozika Rozi...
Rozi.
Je žalostna.
Zakaj je žalostna?
Ker je pošast ukradla vse zvezde z neba.
Kako naj si kaj zaželi?
Tuhta, kako naj zvezde vrne nazaj v nebo.
Pomisli...
"Torej, žarnice svetijo kakor zvezde, ne?"
Zato iz hiše vzame vse žarnice
in jih eno za drugo vrže v nebo, a te padejo dol.
Še naprej tuhta
in se spomni, da diamanti svetijo kakor zvezde.
Vzame vse diamante s svoje tiare,
vzame svojo fračo
in enega za drugim pošlje v nebo.
In oni... Letijo dlje kot žarnice.
A ne dovolj daleč.
Usujejo se nanjo.
Zato Rozika še naprej tuhta.
Pomisli: "Limone. Limone so rumene kakor zvezde."
Toda limone so težke.
Zato...
Pod listi najde pihalnik za liste
in vanj potisne limone.
S pihalnikom strelja limone, saj je pihalnik močan.
Limone v nebo zletijo dlje kakor diamanti.
Dlje kot žarnice. A ne dovolj daleč.
Usujejo se na Roziko.
Ni vedela, kaj naj,
saj ni bilo zvezd in želja, ne le zanjo,
temveč za vse otroke na svetu. Tudi za velike.
Brez zvezd bi bil svet temačen in brezupen.
Kaj si je zaželela?
Ko boste pripravljeni, še enkrat močno potisnite.
Tako. -Potiskajte.
Še potiskajte.
Z vso močjo.
Močneje. Še potiskajte. -Tako, ljubica.
Potiskajte. -Še.
Kaj?
Lepa je.
Je ona v redu?
V redu je. -V redu.
Ni bilo hudo, kajne?
Popolna je.
Lepa je.
Popolna je.
Ona je... Popolna.
Konec je.
To bom naredila zate.
Ja.
Saj bo šlo, mala.
S stekleničko ni nič narobe, veš.
Dojenčki.
Kako so zaupljivi, kajne?
Ko si se ti rodila, si...
Pogledala si me,
kot bi jaz imela vse odgovore.
Zdela si se mi tako pogumna...
Ker tako misliš.
Jule.
Oprosti, ker nisem imela vseh odgovorov.
Vem, mami.
Ti jih imaš.
Vedno si jih imela.
To je bila moja napaka.
Da sem pri tebi iskala odgovore.
Zmogla boš, Jule.
Boš.
Ona bo v redu.
Ti boš v redu.
Še jaz bom v redu.
Pomisli na vse vdovce, ki si želijo nove poroke.
Rada te imam, mami.
Moja punčka si.
Imam brata, ki bi rad videl svojo sestrico.
Živjo.
To je tvoja sestrica.
Pazi nanjo, veliki brat.
Boš lahko?
Seveda boš.
Se bi je dotaknil?
-Pridi.
Pozdravi jo.
Pridi. -Tam je.
Balon imam zate. -Kdo je to?
Moram posneti.
Prav.
Danes je 9. oktober 1995.
V družini imamo novega člana.
To je Rachel.
Vesela je, da je tu. -Živjo.
Tri kile in pol. -Tri in pol.
Tri in pol. -Poredila se bo.
Rojena ob 21.48. -21.48.
Pozdravi Rachel. -Oprostite, ker motim.
Čas je za kopel.
Čas za kopel. -Teddy, pojdiva gledat.
Pojdiva jo gledat. -Pojdi za babico.
Vzel jo bom.
Spi.
V redu bo.
Spi. -Poglej dojenčka.
Spi. -Vidiš dojenčka?
Jo vidiš? -Prijetno kopel, mala.
To je tvoja sestrica.
Ni posebna?
Hvala. -Hvala.
Takoj bomo. -Prav.
Si vzela zdravilo?
Nisem. V torbi je.
Ne bom ga vzela.
Samo šest tednov rabim.
Minilo je devet mesecev, kaj je še šest tednov?
Začela jih bom jemati. -Jule.
Bom. Jaz...
Vem, kisikovo masko najprej nadeni sebi.
Razumem, če se mi poslabša,
če ne bom zmogla, imam zdravila.
Ta bodo tukaj.
Obljubim. Vem, da ni prav, a je prav, prav?
Ne. Ni prav.
Ne grem spet v to.
Tvoje obljube ne pomenijo nič.
Otroka si samega pustila v hojici.
Boš res to pogreval?
Ne krivi mene, prav?
Zadnje leto vse delam v rokavicah,
ker se držim svojih obljub.
Ni pošteno, da zdaj to pogrevaš.
Ne govori o poštenju. Ne gre zate!
Ne gre zate. Za njiju gre.
Ja.
Si zdaj srečen?
Šel bom za njimi.
Ethan.
Ne morem več.
Ne morem.
Če se mi poslabša, je to to.
Obljubim.
Lahko mi pogledaš pod jezik, prav? Ne morem več.
Je tam druga voščenka? Mi jo daš?
Zelo dobro.
Lepo barvaš.
Kaj pa ta barva? Bi to barvo?
Lahko ti jo dam.
Prav.
Kje je veliki fant?
Živjo. -Živjo, mali.
Ona spi. -Ja.
Lepo je tukaj.
So to nove stvari? -Nekatere.
Še ena postelja? -Ja.
Je to zvezda pošast? -Jo prepoznaš?
Strašljiva je. -In zlobna.
Ni zvezd.
Ni zvezd. A ne skrbi, zdaj rišem vesele reči.
Pokaži mi. -Ne še. Presenečenje je.
Kasneje.
Prav.
Moram iti. -Vem.
Adijo.
Adijo, mali.
Uživaj v službi. -Adijo.
Vse je v redu.
Prav?
Prav. -Ne skrbi.
Prav, adijo.
Ne skrbi. -Prav.
Lep dan v službi. -Adijo.
Adijo, očka.
Mislim, da vidim babico.
Je tisto babi?
Je tisto babi? Babi je tu.
Pridita.
Prihajam, mami.
Lepo počasi.
Mami, že grem.
Dobro. Dobro.
Živjo.
Živjo, Teddy. Živjo, fant moj.
Ne boš pozdravil babice?
Hotel se je vrniti domov.
Saj nisi privolila, ne? Si privolila?
No, nisem ga zavrnila.
Bodi prijazna.
On je tvoj edini oče. -Ja.
Poglej. Pridi sem.
To je tvoj dedek.
Živjo.
Baje iščeš slikopleskarja.
Razgled je takšen kot iz tvoje stare sobe.
Ti je to znano?
Seveda mi je.
Tudi ti si imela takšen popek.
Umaknila jo bom od hlapov.
Lateks je, nič strašnega.
Mami? -V Teddyjevi sobi sva. Počakaj.
Nisva še pripravljena.
Ptica je. Letalo je.
To je Superman!
Poglej ga!
Rada te imam. Lep si. -Res je lep.
Kako si čeden.
Pridi sem. -Mami ima rada noč čarovnic.
Nova plenička. -Kaj je, mala?
Rabi novo pleničko. -Mi pomagaš?
Pomagala bom očetu. -Prav.
Živjo, mala. Živjo, deklica.
Mi boš pomagal?
Hudirja.
Lepa barva je.
Upam, da res.
Pripravil bom stvari.
Vzemi to...
In tako primi.
Držim jo.
Tako.
Rekli so, da se valjčki ne muckajo,
a to nikoli ne drži.
Nočeva nobenih smeti.
Vzemi to. Jaz bom to.
Kot sem te učil...
Samo...
Oblikuj...
Nanesi barvo...
In povaljaj.
Tako.
Vedno je popolno.
Tako.
Saj ti gre.
Tako mi je žal, rožica.
Žal mi je.
Tako zelo žal.
Zate so.
Počil je.
Veliki so.
Nimamo več.
Mami mora po še. Mami gre še iskat.
V redu je. Pojdimo.
Bi malce mlekca? Boš malo?
Prav.
V redu. Za lase me držiš.
V redu. V redu.
Prav, mala.
Kaj potrebuješ?
Ja, saj vem. Trudim se. Trudim se.
V redu je.
Šla bom po stekleničko.
Teddy, tukaj sem, prav?
Kmalu bo. Kmalu bo.
Kmalu bo. V redu je.
Kaj delam narobe?
Teddy, tukaj sem, prav?
Daj no. Daj.
Punčka, prosim, prosim, nehaj jokati.
Kamni so že na tleh.
Na tleh so.
Pojdi jih iskat.
Kar pojdi.
Živjo. -Kamni...
Očka je. Tukaj je.
Zgodaj si doma.
Živjo. -Prišel je.
Kako gre? -Dobro.
Dobro. -Ja.
Njena soba je lepa. -Super.
Izbrala sva dobro barvo. Lepa je.
Všeč ji bo. -Dobro.
No, s fantom naju čaka pomembna naloga.
Gresta? Lahko kupimo pico.
Ne, počnita fantovske stvari. Midve bova dekliške.
Prav. -Uživajta.
Vrneva se čez eno uro. -Prav.
Adijo.
Adijo, fanta.
Radi vaju imava.
Rozika in njena mami sta bili prijateljici.
Skupaj sta hodili v park.
In pekli.
Preoblačili sta se.
Nato je Rozikina mama zbolela...
In nista se mogli več igrati.
Rozika si je vsako noč zaželela, da bi mama ozdravela.
A malo po malo so zvezde zginjale z neba.
Njena mami ni okrevala.
Rozika je nekoč pogledala skozi okno
in zvezd ni bilo več.
Z njimi pa tudi njenih želja.
Ta?
Ali ta?
Rozikin čudežni prst jo je začel skeleti.
Tuhtala je in tuhtala in tuhtala.
"Zvezde moram vrniti v nebo", je rekla mami.
"A ne vem, kako."
Ta je pravi.
Kaj praviš?
Tega bova vzela. -Takoj pridem.
Dve in...
Greva.
Ritensko, kaj?
Tako.
Mami te ima rada.
Fino se je umazati, kajne?
Hvala, rabil sem blato.
OBČUTLJIVO
Rozika premaga pošast in zvezde vrne na nebo.
Tako so vsi otroci spet dobili želje.
Kaj res?
Dober konec je.
Res? -Ja.
Kaj si zaželi Rozika?
Rozika?
Ja.
To.
Samo to je hotela.
Prišel sem k Rachel Davis Nathan.
Oče. -Ravno je rodila.
Živjo. -Živjo.
Čakaj, da jo vidiš.
Poglej, koga sem našel.
Živjo.
Čestitke, dedek. -In tebi tudi.
Daj to sestri.
Počakaj.
Kako si?
V redu.
Živjo.
-Veseli se, da te bo spoznala.
Enako.
Živjo.
Vem. Vem.
Tako.
Živjo.
Hvala.
ROZIKA ROZI REŠI ZVEZDE
ZA RACHEL, TEDDYJA IN ETHANA
Včasih oblaki zakrijejo zvezde,
včasih jih premaga sonce.
Včasih se skrijejo za luno.
Tudi če jih ne vidiš, so vedno tam.
Kakor jaz.
Četudi me ne vidiš...
Je moja ljubezen s tabo.
Leta 1995 se je o poporodni depresiji zelo redko govorilo.
Zdaj vemo, da ena od petih mamic trpi za poporodno depresijo,
a se mnoge sramujejo in o tem ne govorijo.
Če si ena od njih tudi ti, nisi slaba mama in nisi sama.
Poporodna depresija se lahko zdravi. Prosi za pomoč.
Julie je veliko zamudila.
ZA BRIANA, SAMMYJA IN ANNO
Prevod podnapisov: Aleksandra Jovic