Gde si bio do sad, momce? Autobus polazi za 15 minuta.
Do farme. Morao sam ovo da se vratim po ovo.
Treba mi nesto za citanje.
U svakom slucaju, ja sam, uh... Ja sam sve spremio gore.
Tvoja majka je gore. O cemu je knjiga?
- Oh, Dejvid Koperfild. - Bices srecan ako budes imao vremena za citanje.
Ja nikada nisam imao.
- Je li sve poneo? - Naravno, i ne treba mu puno.
- Sta si mislio time, "i ne treba mu puno"? - Pa, oni ce mu dati sve sto treba-
odecu, namirnice, i tako to.
Njemu treba ono sto sam mu ja dala.
Vreme je za autobus, momce. Ne zelis da propustis taj voz.
- Cao, Mama. - Srecno, Sine.
Podjimo.
Pomeri se, sine. Povuci se. Povuci se.
- Iznesite! Iznesite! - Naslonite na zid.
Ima nekoga gore.
- Idemo. - Povucite ta creva! Nazad! Nazad!
U redu, cuvajte se! Rusi se! Rusi se!
Zao mi je, momce. Upravo si ga propustio.
Idi i naspavaj se malo. Ja cu zavrsiti ovde.
Okupili smo se ovde, draga i voljena braco po Hristu...
da ovo dete bude ponovo rodjeno...
i primljeno u porodicu Hristove crkve...
zahvalimo svemogucem Bogu za ove blagodeti...
i da, svi zajedno, pomolimo se Bogu za njega...
da ovo dete do kraja svog zivota bude prosvetljno prema ovom novom pocetku.
Jesi li ti za kamp? Hej, ti!
- Jesi li ti za kamp? - Jesam.
Malo si zakasnio, sinko. Ostali su stigli sinoc.
Znam.
Uhvatilo te bombardovanje, eh?
- Da. - Oh, pa, nema veze, sinko.
Moraces da pesacis. Nema puno milja.
Spusti kofer dole.
- Ime? - Tomas Bedous.
Gospodine.
- Tomas Bedous, gospodine. - Kasnis.
I... stoj!
Ko si ti?
- Tomas Bedous, gospodine. - Da li ti licim na oficira?
- Napred, mars! - Ne, gospodine.
Ne zovi me "gospodine" onda.
Ko ti je dozvolio da upadnes ovde?
- Da sta? - Da udjes ovde.
Da udjes u sobu. Da otvoris vrata i da izvedes ulazak.
- Niko. - Uradi to onda kako treba.
Izadji napolje, kucaj.
I kad ja kazem "da," udji i kazi, "Trazim dozvolu za ulaz."
Hajde.
Bedous.
Tvoj kofer... uzmi ga.
Da?
- Ko si ti? - Bedous. Trazim dozvolu za ulaz.
Udji, Redove Bedous.
Mozes uzeti onaj.
Ostavi to.
Vec dovoljno kasnis. Sledece po redu je sisanje.
Naci ces berbernicu odmah pored kancelarije cete.
- Sledeci! - Stani mirno. Stani mirno.
Stani mirno.. Sledeci.
Sledeci. Ime?
- Bedous, gospodine. - Malo si mrsav, zar ne?
Da, gospodine.
- Imas li kasalj? - Ne, gospodine.
- U redu. Obuci se tamo. - Sledeci.
- Hocete li me ubosti time? - Ruku, molim.
Osecas li se bolje?
Ne volim igle.
Je li to sve? Ja ne volim celu smrdljivu vojsku.
Svi regruti, poredjajte se pored vrata. Postrojite se. Pokret!
Dobro! Abrahams, Arlot, Bedous!
Malkolm, Partridz Silver, Jang.
Dobro. Da vas vidim.
Mozes li mi reci sta imas tu?
Jedan par gaca, P.T. Jedan par gaca, kruzne.
Jedna balaklava. Jedan par tregera. Jedan par cizama.
Veliki kaput, carape, prsluci, dokolenice.
Tvrda tkanina, malo i veliko pakovanje.
Ratnicka odora, gas maska.
Porcija, cutura, noz, viljuska i kasika.
Nesto jos osim toga?
Mislim da ne.
Sta je to?
To je kanap za ciscenje puske.
Ucis.
U redu, svi vi!
Ima da odrzavate ovaj pod tako blistavim da me zaslepi, i ima da pocnete upravo sad!
Hajde da odmah rascistimo dve stvari!
Prva stvar: Komanda, "Voljno."
Necete se pokretati ni malo...
dok ne izgovorim tu komandu!
Necete se vrpoljiti, okretati ili bilo sta drugo!
- Je li to jasno? - Da, kaplare!
- Je li to jasno?? - Da, kaplare!
Ustaj! Umivanje! Brijanje! Oblaci se!
Ocistite ovu sobu u baraci, i to hocu tako da sija!
- Jedan! - Dva! - Tri!
- Cetiri! - Pet! - Sest!
- Sedam! - Osam! - Devet!
- Deset! - Jedanaest! - Dvanaest!
Neparni brojevi, jedan korak napred!
Parni brojevi, jedan korak nazad!
- Mars! - Jedan, dva!
- Jang, koliko ceta ima u jednom bataljonu? - Cetiri cete.
- Bedous, ime bataljonskog narednika. - Bataljonski narednik Palmer.
- Tacno! Ima li pitanja? - Bataljon je osnovan 1685.
- Da. - Zbog cega?
Mislim, da li je bilo nekog posebnog razloga?
- Sta ti mislis? - Ne znam.
Da zadivi Francuze!
U redu. Da pogledamo sta ste uradili do sada. Stanite pored svojih kreveta!
Dobro! Sada, pocecemo sve iz pocetka, hocemo li?
- Broji! - Jedan, dva, tri! Jedan!
Ne mrdaj! Savrseno ne mrdaj!
Formiraj liniju po tri! Brzo.
Mars! Centar. Pozadi.
Ispred. Centar. Pozadi.
Ispred. Pozadi. I popuni tu.
Dobro!
- Okret! - Jedan, dva...
Sada se razmaknite! Hajde, brze!
U visini ruku, tvoje desno! Pogled na desno!
Dizi ruku.
... napred!
- Bedous, zar ne? - Da, gospodine.
Sta nisi dobro uradio, Bedous?
Izgleda da sam propustio da izbelim pojas ispod kopce, gospodine.
- Sredi to sledeci put. - Da, gospodine.
Na desno! Brzo marsiranje!
Leva, desna! Leva, desna! Sad!
Odred!
- Stoj! - Leva, jedan, dva!
Sta to, dodjavola, radis, Bedous? Pomeri se jako nazad!
Uvrci! Uvrci!
Pocepaj ga!
Hajde! Hajde! Drzite ruke gore!
- Jebem mu, prodji izmedju-- - Vhoa!
Ne gledaj dole. Ne gledaj dole! Prokleta budalo!
Hajde! Hajde! Plasite se da ne pokvasite noge?
Pazite da vam te puske ostanu suve!
Penji se uz te proklete merdevine!
Hajde! Sta mislis da je ovo, izlet?
Hajde! Ustaj, ti blesavi stvore!
Hajde! Jos niste zavrsili!
Jebem ti. Moram da zapalim.
Oni su ispred.
Pa, ti produzi. Ja cu da zastanem da zapalim.
- Mrzim ovaj rat. - Preboleces.
Ne, nije to u pitanju. Moja devojka.
Verili smo se, znas, i onda...
i kada su me mobilisali, pa...
njen stari mi nije dozvolio da je ozenim.
Nek ide bestraga.
Rekao je da treba da sacekamo dok ne dobijemo rat.
Kopile.
Dozvolio bi da mu Svabe tucaju zenu cim bi mu pokucali na vrata.
Zeleo sam da letim.
Nisam prosao lekarski.
Nisam znao za to.
- Ko tebe ceka kod kuce, Tomi? - Koga ja imam?
Pa, tu su mama i tata, predpostavljam.
I Tina.
Dobro za tebe, druze.
Pusti me da pogadjam.
Ona ima smedju kosu, braon oci...
belu kozu, lepe sise, tacno?
Tina je koker spanijel.
- Ona je divan pas. - Kucka?
Da. Kucka.
Sta ces raditi kada se sve ovo zavrsi?
Oh, ne znam.
Ja imam planove.
Garaza, druze.
Kupicu garazu negde ovde u blizini u bacicu se na posao secenja metala.
- Sta kazes na to da se udruzis sa mnom, Tom? - Hej. Trebalo bi da krenemo.
Izlazis sutra sa mnom i sa momcima?
Proslavljamo... kraj obuke.
Pab je pun poslepodne, uvece je prava ludnica.
Dobro. Dobro. vazi.
O cemu je film?
Zaboravi slike, druze. U pitanju je zena.
Sesces pored dobrog komada u poslednjim redovima, i otici cete pre nego sto se i pojavi naslov filma.
Oh, za Bozje zdravlje.
- Imaju bar 10 minuta prednosti. - Mislis?
Nema prokletog provoda za nas veceras.
- Idem dole. - Sta, dole nizbrdo?
Da.
Hej! Nemoj to da radis. Ubices se.
- Da li ga je pregledao vojni lekar.? - Vojni lekar je rekao da nema potrebe za lecenjem, gospodine.
Zatvorenik i pratnja...
i... okret!
Zatvorenik i pratnja, brzi mars!
Leva, desna! Leva, desna!
Zatvorenik i pratnja, stoj!
Redove Bedous, ulazi!
U 0900 casova, vi cete paradno proci kroz glavnu kapiju...
gde cete sacekati transport koji ce vas odvesti u vase jedinice.
Vraticete se ovde do 2100 sati...
ili vas rodjena majka nece prepoznati kad ja budem zavrsio sa vama.
Zaboravite sve sto sam vam rekao i nece vas biti u blizini...
- Utesno, zar ne? - ...da mi napisete pismo zahvalnosti kada se rat bude zavrsio.
Saljes signale, Bedous?
Samo za "pobedu," kaplare.
Ovo je Muviton.
Lezi dole tamo! Lezi dole!
- Zdravo, Dzek. - Sve moramo sami, zar ne?
Ti si usamljenicka vrsta cudaka, zar ne?
Bas mi se cita knjiga.
Isuse, zeleo bih da je jebeni rat gotov.
Propljujes krv i utrobu da pomognes Belgijancima...
a onda, cetiri godine kasnije, spreman si da je propljujes ponovo da pomognes Francuzima.
A u medjuvremenu, ides da veslas dole pored juzne obale i ucis kako da ti prokleta puska ostane suva.
Sve je to jebena zbrka, ako pitas mene.
Ja sam bio u prokletim snagama Njegovog velicanstva cetiri i po godine...
sluzio aktivnu sluzbu, a sada hoce da me posalju nazad u prokletu borbenu skolu.
- Ti znas sta to znaci, zar ne? - Ne.
To znaci da cemo biti prvi na obali kada budu izveli tu svoju jebenu invaziju, eto sta.
Mmm.
- Pretpostavljam da neko mora da ide prvi. - To nije jebena sala!
Sada cete biti odvedeni na obalu...
gde cete se pridruziti saveznickim snagama...
i uzeti ucesca u kombinovanim vezbama i treningu za napad.
- Cao! - Hocemo opet da te vidimo, srce.
- Oh-ho! I ja tebe, vojnice. - Posalji nam poljubac, dusice.
- Srecno. Lepo se provedite. Zbogom. - Obozavam tvoj sesir.
- Kako si? Haj'mo jednom na brzaka. - Super!
- Hajde, srculence. - Zdravo!
Iskrcajte se najbrze sto mozete.
Pozurite ka plazi i pridruzite se svojoj ceti.
Nastavi da se kreces. Nastavi da se kreces.
Nastavite da ih terate., narednice!
Drzi se za konopac!
Drzi te puske visoko i nastavi da se kreces.
Krecite se kroz plazu iza tih tenkova sa mlatilicama.
Dizi se, ceto "C"!
Ostacete u tom polozaju...
dok ne dobijete instrukcije da se zbijete dok se ne zabodete u plazu.
- Ovo je prokleta nona mora. - Muka mi je.
Pazite. Upadamo.
Pripremite se da udarite u plazu.
Ah! Aha.
Dobro onda, Tome. To je to.
Gomila divnih zena samo ceka na nas.
- Spremni? - Imas li koju cigaretu?
Friman ponovo. Evo. Uzmi ih.
- Dobro. Odgovaraju? - Sledicu te.
Okej.
Dobro vece. Poranili ste veceras, momci?
- Imas li neko vino, imas li? - Vino?
- Dve pinte braon ala, onda, molim. - Berba?
Pogledaj oko sebe, moj momce. Sta vidis?
- Pola puka. - Da.
Pih.
Koliko dugo cete se, vi momci, zadrzati ovde?
Oh, necemo jos dugo biti ovde.
- Zdravo. - Zdravo.
- Nisi dobila pice. - Ne.
- Mogu li... mogu li ja da ti donesem jedno? - Ne, hvala ti.
- Jesi li dugo ovde? - Sta, sedim li u stolici dugo, mislis?
Ne. Ovde, generalno.
Dugo kao i vecina ljudi, predpostavljam.
Oh.
- A ti? - Sta?
Koliko dugo si ti vec ovde?
Tek sto sam stigao, u stvari.
Ali, hm, mislim da necu ostati jos dugo.
- Ovde je malo dosadno, zar ne mislis? - Sta je dosadno?
- Ples, i sve ovo. - Ne mislim da je ples dosadan.
- Oh? - Ne.
Pa, onda da...
Uh, hoces li da igras sa mnom, molim te?
- Nemam nista protiv. - Hajdemo onda.
- Kako ide, Arture? - Dobro.
- Pazi. - Zao mi je.
- Nisam bas spretan u igri. - Da prestanemo onda?
Ne. Nastavimo, molim te.
Je li ovo malo bolje?
Nisi toliko los.
Da izadjemo malo napolje?
Zasto?
Kisa je prestala.
Dobro.
- Je li ovo tvoj kaput? - Jeste.
Jesi li nekada bio u borbi?
Nisam bas.
Kako to mislis, "Nisam bas"?
Pa, bio sam na obuci. To je bilo tesko.
- Stvarno? - Da.
- Da li ti se svidja? - Sta to?
Da budes vojnik.
Ne mnogo, ne.
Zasto si to onda?
- Vojnik? - Mmm.
Bio sam pozvan, kao i svi ostali.
- Je li to sve? - Ne.
Mora da se uradi.
Moramo to da zavrsimo i naplatimo onima koji su sve ovo prvi poceli.
Da.
Mislim da si zaista divna.
Stvarno?
Da, mislim.
I ti se meni svidjas.
Osecam se mnogo bolje sad.
Bio sam bas...
nervozan kada sam prvi put pricao sa tobom.
- To je smesno. - Znam.
Ti si mislio da je ples bio strasno dosadan.
Nisam, zaista.
- Ne? - Ne.
Mogu li da te poljubim?
Ako zelis.
Moram da idem sada. Dosla sam sa bratom. On svira u orkestru.
Oh. Pa, kada mogu ponovo da te vidim?
Kada god pozelis. Ne sutra.
- Ponedeljak? - Da. To bih volela.
Ovde, u 6:00.
U redu.
Hoces li me ispratiti nazad do dvorane?
Gde god pozelis.
Nazad u dvoranu.
Voleo bih da sam te upoznao ranije. Sad je ostalo tako malo vremena.
Zasto si to rekao?
Ne znam.
To je samo osecaj.
Vratices se...
i onda ce biti vremena.
Gde idemo?
Izgubio sam svaki osecaj za pravac.
Kao igra muzickih prokletih stolica, druze.
Hiljade nas premestaju okolo od kampa do kampa...
cekajuci nekoga da vikne, "Drugi front! Ko poslednji taj je Carli!"
Prvi je uvek Carli, ako mene pitas.
Pomislio bi da bi do sada stekli malo simpatija prema nama, zar ne? Salju nas vozom.
A G.I. mi je rekao gde da nadjem simpatiju.
U recniku je izmedju reci "sranje" i "sifilis."
# Mi ne znamo gde idemo #
# Dok ne stignemo tamo #
# Ima puno i puno glasina u vazduhu #
# Mi slusamo nebeskog kapetana #
# Mi smo u pokretu danas #
# Samo se nadamo da narednik koji trepce zna put #
# Ganjali su nas okolo i okolo po kvadratima izmedju baraka #
# A sada smo na putu koji vodi bilo gde #
# Niko nista ne zna #
# Pevamo dok idemo #
# Oh, mi ne znamo gde idemo dok ne stignemo tamo #
# Isli smo odavde do Lankasira #
# A onda do Salisberi Pleina #
# I onda idemo u Somerset #
# I sada smo se opet vratili #
# Hteli bi smo negde da se skrasimo #
# Ali izgleda da se uzalud nadamo #
# Za nekoga ko je obisao ceo svet #
# Mi smo u pokretu ponovo #
# Mi ne znamo gde idemo dok ne stignemo tamo #
# Ima puno i puno glasina u vazduhu #
# Mi slusamo nebeskog kapetana #
# U pokretu smo danas #
# Samo se nadamo da narednik koji trepce zna put #
# Nije tako lose u Somersetu #
# Gde socne jabuke rastu #
# Nije tako lose ni u Salisberi Pleinu #
# Sa Meri Dzejn koju znam #
# Nije tako lose ni u Lankasiru #
# Nekoliko nedelja godisnje #
# Ali, oh, cvrle #
# Gde cemo ici odavde #
# Ganjali su nas okolo i okolo po kvadratima izmedju baraka #
# A sada smo na putu koji vodi bilo gde #
# Niko nista ne zna #
# Mi pevamo dok idemo #
# Oh, mi ne znamo gde idemo dok ne stignemo tamo #
Hajde! Budjenje!
Hajde! Hajde! Budite se, svi!
Budi se! Izgledajte zivlje!
Hajde! Pokret!
Poredjajte se suprotno bodljikavoj zici!
Nista necete raditi. Ako ste mudri, iskoristicete to.
Izvinite zbog tesnog osiguranja.
To znaci bez bezicnih, radio uredjaja, novina i telefona...
i plasim se da nijedno od vasih pisama nece biti poslato pre zavrsetka akcije.
Siguran sam da svako od vas uvidja vaznost onoga sto lezi ispred nas.
To je sve za sada. U redu, narednice.
Mislila sam da cemo se videti veceras.
- Pozvali su me. - Zasto?
Da se borim u ratu.
- Zar nisi mogao da mi kazes? - Nije bilo vremena.
Pa si me zato ostavio.
- Nisam imao izbora. - Hoces li se vratiti?
Ne znam.
Da li treba da te cekam?
Ne znam.
Tako sam i mislila.
Zbogom, Tome.
Molim te...
ne idi.
Popunit formular, molim. Ime i adresa najblizeg srodnika.
Ako poginem, vec imaju fotografiju.
To je za nase dosijee, redove Bedous.
Oh.
Pratite znakove napolju, molim, i uzmite sredstvo protiv vaski...
ako vec niste.
Boze. Koliko jos?
Ovo je formular za poslednju zelju ... B-2089... treba popuniti.
- Zasta je to? - Sta mislis?
Topovska hrana. Eto sta smo mi.
Umreti od dosade, umreti u borbi. Koja je razlika?
Jesi li cuo sta je Tom uradio jutros?
Ne.
Otisli smo da vidimo starog Niklbija...
da ga pitamo da li daju neka odsustva za smrtne slucajeve ako ih je bilo u porodici.
Onda je Niklbi rekao, "Oh, da, naravno, zavisi od okolnosti."
A Tom je rekao, "Pa, nije bilo smrtnog slucaja u mojoj porodici jos...
"ali uskoro ce se dogoditi jedan.
Trazim odsustvo da idem kuci i utesim svoje roditelje."
Sta je Niklbi uradio?
Poslao je Toma vojnom lekaru sa porukom.
Oh, Tomi. On je udaren.
Ne, ne. Ne, Tomi nije udaren.
Mogao bi da zavrsi sa nervnim slomom.
Pa, svi mozemo da zavrsimo sa nervnim slomom.
Nema nicega osim filmova, pivare-kafea...
i limunade u prokletom NAAFI - iju kad nestane piva.
- Ah. - Ah!
Za mene je.
Sranje.
Nemoj mi reci da ti je rodjendan.
Da. Bio je pre par dana.
Posta je kasnila.
Sta je to?
- To je kljuc. - To je bas cudan rodjendanski poklon.
- Za sta je to? - Sta? To je obicaj u nasoj porodici.
Znas, kljuc od vrata, sazrevanje, takva vrsta stvari.
- Vec imas 21? - Da.
Srecan rodjendan, dete.
- Mnogo njih. - Hvala.
Sta kazes na ovo, Dzekk?
Oh, to je lepo.
Mislim da cu sada da potrazim neko mastilo i da im odgovorim na pismo.
- Mogu li da bacim pogled na tvoje karte? - Da, posluzi se. Vidimo se kasnije.
Vojna postanska sluzba, Engleska.
Najdrazi mama i tata.
Mnogo vam hvala na pismu i na poklonu, koji je upravo stigao.
Moje naliv-pero radi odlicno, kao sto vidite.
Veoma smo odvojeni od sveta ovde, kao sto mozete da vidite iz adrese.
Ne znam gde se tacno nalazimo.
Tako je lepo da se cujem sa vama.
Ne morate da se brinete zbog mene.
Hranimo se jako dobro u ovom kampu.
Kreveti su skroz cvrsti, Mogu dobro da se naspavam.
Svi mislimo da invazija nije daleko.
Kao da smo deo masine koja postaje sve veca i veca...
dok smo mi sve manji i manji dok na kraju ne ostane nista.
Zeleo bih da imam neke vesti.
Juce sam video lisicu na drugoj strani iza bodljikave zice.
A kada smo dobili izlazak, otisao sam da gledam "Ta srecna vrsta" u kojoj igra Silija Dzonson.
Mislio sam da je sjajna u to vreme...
ali ne mogu da se setim bas mnogo sad kako je bilo.
Deluje tako daleko.
Sve cega se secam, osim vojske i mojih drugova ovde, je izbledelo.
Moracu jos vise da putujem u sledecih par nedelja...
vise nego kada sam otisao u Francusku na onaj školski odmor.
Ali ne bih mogao da vam kazem gde smo ili odakle smo dosli.
Sve sto smo do sada radili je da sedimo po kamionima i barakama, cekajuci na nas komad rata da pocne.
U bilo koje drugo vreme...
vase vesti o Tini ne bi mi dozvolile da mislim na bilo sta drugo.
Ali sada to izgleda samo kao jos jedan deo rata...
kao i sve ostalo.
Hteo sam da vas pitam da zadrzite jedno od malih kuca...
ali mislim da nema puno smisla.
Ne verujem da cu ziveti dovoljno dugo da vidim kraj rata.
Zvuci blesavo...
ali ovaj rat je ubio toliko ljudi vec sada.
Ja cu biti samo jos jedan.
U to sam siguran.
Mogu da osetim...
na nacin kao kad osetis da ces da se prehladis.
Nisam znao da li da vam kazem.
Mislio sam da ne treba da dobijete jedno od onih zvanicnih pisama...
bez toga da znate sta je unutra.
Molim vas da budete hrabri.
Ja cu biti dobro.
Nisam uplasen.
Potrebno je da spalimo sva privatna pisma i papire...
ili ih umotamo u papire kojima ce ih poslati kuci.
Izbor je vas.
Necet nositi nista osim vasih platnih knjizica, prvog dela, i Biblije.
Ja nemam nista sad.
Ja cu sve baciti uz put.
Ja ne msilim da cu proci kroz sve ovo.
Bices u redu.
Mi cemo te provuci.
- Nisam cesto prolazio ovuda. - Toliko o primorju.
# I ne marim za njega #
# Moze otici i naci drugu #
# Nadam se da ce uzivati #
# Jer ja cu se udati #
# Za mnogo boljeg momka #
- Pevaj to ponovo, Susana. - Molim te, Mamice.
Otpevaj to jos jednom, za vojnike.
# Zato, pusti ga da ode #
# Pusti ga da ceka #
# Pusti ga da potone ili da pliva #
# Nije ga briga za mene #
# Ni mene nije briga za njega #
# Moze otici i naci drugu #
# Nadam se da ce uzivati #
- # Jer ja cu... # - Ne idi, Tomi.
Tomi, molim te ne idi.
Mislim da ce mi opet biti muka.
- Zasto nisi postao oficir, Dzek? - Pao sam na prijemnom ispitu.
Zakljucali su me sruseni hangar...
i rekli mi da zamislim da sam zatvorenik koji treba da pobegne.
Ako koristim zid, bicu upucan. Ako se popnem uz ogradu, dozivecu strujni udar.
Ako prodjem ovde, onde, bilo gde, raznece me sakrivene mine.
Nisam se pomerio ni jedan jebeni inc.
Da nisu dosli i izvukli me, jos uvek bih bio unutra...
cekajuci da postanem oficir.
To je to.
Ulazimo.
Pa, Bedous, koliko ceta ima u puku?
Pet ceta. Ime komandujuceg oficira?
Potpukovnik Hacinson. Kada je puk osnovan?
- 1685. - Isuse Hriste.
Imena svih riba koje je Artur imao dok nije otisao u vojsku.
- Belinda. - Jeste.
- Mejbel. - Da.
- Alisa? - Ah, ona mi je bila prva.
- Dzejni. - Ko je ta?
Da ti pokazem kako se pripremamo za smrt?
Sada me vrati nazad.
Oh, Hriste! Pogodjen je! Tomi!
- Spusti ga dole! - Sklanjaj se s prokletog puta!
Drzite se zbijeno dok ne probijemo mostobran!
- Sklanjaj se sa jebenog puta! - Bezi s puta, covece!
Lezi dole!
Dzek, drzi ga! Drzi ga! Drzi ga! Drzi ga!
Polozite ga dole. U redu je. Imam ga. Polozite ga dole.
- Polako. Bices u redu. - Oh, Boze, mrtav je.
Oh, jebem ti.