OVAJ FILM MOŽE UZNEMIRITI OSOBE S DEPRESIJOM I ANKSIOZNOŠĆU.
PREPORUČUJE SE OPREZ
KAKO SE POPETI (ZAISTA VISOKO)
Znači nakon doručka, Teddy, malo ću pospremiti
i onda ću malo raditi.
A tada će navratiti tvoja sestrična Ellie.
Možeš li reći "Ellie"?
Ellie.
U redu.
Što misliš, o čemu bi trebala biti sljedeća knjiga, šampione?
Sviđa ti se ta boja.
Pinky Tinkerbink pronalazi hrabrost.
Sviđa ti se ideja?
Mami ne idu kružnice. Ne.
Voljet ćeš breskve, Teddy.
Tvoj tata voli breskve, ali alergičan je na koru.
Nadam se da ti nećeš biti.
A ako budeš, oljuštit ću ti koru.
U redu. Bit će lako.
Bok, ljudi.
-'Jutro. -Bok, dušo.
-Imaš li mi nešto za pokazati? -Da, imam.
Sjajno. Bok, kompa.
OK.
OK, na čitanju su tražili od mene da osmislim poster
i onda sam osmislila još.
Naravno da jesi.
Pinky je usred te velike duge i posebno je sjajna
i baca sva ta 3D srca u zrak.
A zatim, gle. Svako dijete dobije jednog ovakvog na odlasku.
Čarobni prsten za mali prst.
-Ni ne slušaš me. -Slušam. Uvijek slušam.
Ne, gledaš me onim svojim pogledom.
Gledam te u oči. Ima lijepe oči.
Tvoja mama ima lijepe oči. Baš kao tvoje.
Ne znam što pokušavaš pronaći.
Tebe.
Ja sam tu.
Sranje.
OK. Moram ići.
Moram ići. Bok, kompa. Volim te.
Bok, mama.
Dobro.
Naći ćemo se na uglu vani, 34. i 7. ulica, u 19 h.
Molim te, nemoj kasniti. Jer stvarno želim gledati tu utakmicu.
Tko je to?
-Hola, Teddy. -Buenos dias, Hectore.
-Hectore, mogu li sići s vama? -Naravno.
-Bok. -Volimo te.
Bok, tata.
Jesu li te nožice unutra?
Stavio si te nožice unutra?
OK.
Godi li ti?
Godi li ti, Teddy?
Dobar dečko.
Dobar osjećaj, zar ne?
Da, to je vrlo toplo.
To je vrlo toplo.
Dušo.
Znaš li da ćeš ubrzo hodati?
Kada počneš hodati, spotaknut ćeš se i oderati koljeno.
Udarit ćeš glavom u stolić za kavu,
ali nastavit ćeš dalje.
Jer to rade šampioni. Točno, šampione?
Oni nastavljaju dalje.
Tko je dobar dečko?
Vidiš sve to cvijeće?
Lijepo cvijeće.
Da.
Vidi onaj mjesec.
To je lijepo.
Misliš li da ćeš ikada htjeti posjetiti Mjesec?
Ja jesam.
Ja bih volio posjetiti Mjesec
Raketom visoko u zraku
Da, volio bih posjetiti Mjesec
Ali mislim da ne bih želio živjeti ondje
Iako bih volio pogledati Dolje na Zemlju odozgo
-Sekretarica. -Julie, javi se. Znamo da si ondje.
Upravo smo se parkirali. Trebaš nešto?
Starbucks?
Ellie, prestani me vući za kosu, iščupat ćeš mi svu kosu.
Stižemo za deset minuta, OK? Bok.
Mogao bih sresti sve ribe posvuda
Da, putovao bih pod morem
Ali mislim da ne bih želio živjeti ondje
Ellie stiže uskoro.
Ali nema puno toga za raditi Kada su ti svi prijatelji ribe
A kamenica i druge školjke Nisu prava obitelj
Pa ne želim živjeti u moru
Htio bih posjetiti džunglu Čuti lavlju riku
Vratiti se u prošlost i sresti dinosaura
Ima toliko puno čudnih mjesta Na kojima bih želio biti
Ali ni na jednom trajno
Pa ako posjetim Mjesec
Plesat ću na mjesečevoj zraci i tada
Poželjet ću nešto uz zvijezdu padalicu
I poželjet ću da sam opet kod kuće
Iako bih volio pogledati dolje Na Zemlju odozgo
Nedostajala bi mi sva mjesta I ljudi koje volim
Pa iako možda odem Brzo se vraćam kući
Jer ne želim živjeti na Mjesecu
Ne, ne želim živjeti
Na mjesecu
Što gledaš? Vidiš li svoj balon?
Vidiš li taj balon? To je za tebe.
Skoro smo kod kuće, šampione. Skoro smo stigli.
U redu.
Tako, u redu.
Bok, ljudi.
-Bok. -Kako je moj omiljeni unuk?
Evo ga.
-Spreman za bočicu? -Bok.
Dođi ovamo, dušo. Ja ću te preuzeti.
Tko je krasan dečko?
Bok.
Ja ću.
-Halo? -Bok.
Bok.
-Kako ide? -Sjajno.
Vratili smo se iz prodavaonice cipela.
Naš mali dečko sa svojim bucmastim nožicama ima br. 19.
Za hodanje. Široke.
Slušaj.
Neću doći kasno večeras.
Naći ću se s tim tipovima nakon posla i doći kući na poluvremenu.
Zapravo, želim večeras izaći s tobom.
Moja mama je oprala rublje i sredila jastuke
i daje Teddyju bočicu dok razgovaramo
pa mislim dok je ona na straži,
trebali bismo to iskoristiti.
Jule, to je samo privremeno, znaš?
Dok ne budeš dovoljno snažna da sama brineš o Teddyju.
O, sranje, znači zauvijek?
Sigurna si da si spremna vidjeti Lucy?
Da. Želim to.
Moram ići.
OK.
-Naći ćemo se vani. -OK, vidimo se uskoro.
Volim te.
Volim te. Bok.
Idem na zatezanje lica.
Ne, ne ideš. To je smiješno, mama.
Pojavila se prilika na Teddyjev rođendan.
Najsretniji dan u godini.
I mislila sam da me možeš trebati za njegovu proslavu.
Proslavu? Kakvu proslavu?
On nema prijatelja. Koga bismo pozvali?
Ali ti imaš. Hajde, bit će to dobro resetiranje.
Pozoveš ljude, kažeš svima da si dobro.
I to bi olakšalo tatin povratak.
Znaš da te jako voli.
Mama, volim te, ali moraš prestati stajati pred tušem.
Pozdrav, gđo Davis.
Ja sam dr. Sylvester.
-Psihijatar sam ovdje u bolnici. -Je li moj sin dobro?
Da, savršeno je dobro.
Sladak dječačić. Čeka s vašim mužem kod vaše kuće.
Šogorica će me ubiti.
Ne.
Jako vas žele vidjeti,
ali mislio sam da je dobra ideja da mi porazgovaramo prije toga.
-Je li to u redu? -Da.
Dobro.
Što se dogodilo?
Je li to prvi put da ste si pokušali oduzeti život?
Da.
Jeste li već bili blizu? Razmišljali već o tome?
Stalno razmišljam o tome.
Od kada?
Povremeno od kada sam bila u prvom razredu.
Tada su se stvari počele mijenjati.
Na koji način?
Stvari su bile nejasne.
Sjećanje je nejasno. Ne znam kako objasniti.
-Imate li u obitelji mentalnih bolesti? -Ne.
To nije istina.
Moja mama rekla bi da je moj tata mentalno bolestan.
Moj muž rekao bi
da tatina mentalna bolest izgleda kao kad je netko šupčina.
A u posljednje vrijeme?
Kako ste se nosili s trudnoćom?
Išlo je.
A nakon porođaja?
Manje-više
isto kao i veći dio mog života.
Osjećala sam se razmaženo i preslabo.
Kao da bi se svaka druga žena bolje brinula o Teddyju.
O njih oboje.
Da.
Možda se sjećate, a možda i ne, ali krajem 1970-ih,
pričalo se da u ovome ima paukovih jaja.
I ljudi su ih prestali žvakati.
Nakratko sam čak i ja mislio da je to istina.
Čak i nakon objavljivanja oglasa u New York Timesu
i znao sam da nije istina, još ih nisam mogao žvakati.
Smiješno kako se to događa. Počnu glasine, povjerujete im
i saznate da nije istina pa ipak ne možete staviti prokletu žvaku u usta.
A onda neki dan
bio sam u drogeriji s kćeri i rekao joj da izabere slatkiš.
I, naravno, ona uzme ovo.
Znate, roza je, na razini oka. Naravno.
Ali onda, iznenada, moj misaoni proces tekao je ovako:
"Čekaj malo, premlada je za žvaku.
Ugušit će se."
Pa sam mislio: "Medicinar si. Znaš da se neće ugušiti. To je ludo."
I palo mi je na pamet.
Radilo se o iracionalnom strahu od paukovih jaja.
Nakon svih ovih godina.
Mislim da svi moramo naučiti gdje su paukova jaja.
I, što je možda još važnije, gdje ona nisu.
Tko je gladan dečko?
O, tako dobro papa.
Evo ga.
-Kakav si ti dobar dečko. -Možeš li me omotati?
Naravno.
Ne mogu ovu.
Moram te ošišati, kompa.
-Možemo ga odvesti kod brijača. -Bojiš se mene sa škarama?
Ne, bojim se da će izgledati ružno.
-Neće izgledati ružno. -Evo.
To je dobro. Pokriva sve.
Trebalo je samo nekoliko nizova perli.
Bok, momče.
-O, vidi ovo. -Sladak dečko.
Vidi ovo.
O, Bože.
Ovako će mi izgledati lice.
Uklonit će dio hrskavice.
Svima nos postaje gomoljast s godinama.
I zubi se pomaknu.
Jednoga dana, kada me ne bude, pazi na svoj nos i zube.
Sve izdaju. Znaš?
Želiš li ga nahraniti?
U redu je. Drugi put.
-Ne želiš zakasniti. -Da.
Dobru zabavu sa svojim mužem.
Ne brini. Ja sam tu.
Da, možeš dobiti još jedan griz.
-Da. -Oprosti. Divna si, mama.
Bez zatezanja, može?
Izgledat ćeš kao izvanzemaljka. Tako te volim.
-Izgledat ću deset godina mlađe. -Volim te.
Dobru zabavu.
U redu, idem.
Hej, Jule.
Da?
Misliš da je on dobro, zar ne?
Ne misliš da mu se nešto dogodilo?
Tati? Ne, ne brinem za njega.
Uvijek sam ga mogla dobiti. Ne mogu ga dobiti.
Možda ne želi biti nađen.
-Želiš li još jedan griz? -Volim te.
Ako poljubiš ukulele damu
I obećaš da ćeš biti vjeran
Zaključavam vrata.
Ako ona vidi drugu ukulele damu Kako petlja s tobom
Možda će plakati
Možda će uzdahnuti
Možda će naći...
Isuse. Drži se.
Stigla si.
Jesi li dobro?
Da, sve je pod kontrolom.
-Sve je pod kontrolom? -Da.
-Bok. -Bok, vidi tebe.
-Lijepo te je vidjeti. -Da.
Hej, kompa, lijepo te je vidjeti.
Što misliš? Naši momci će se izvući, ha?
-Sigurno. -Slušaj svog jebenog muža, ha?
-Vječni jebeni optimist. -Ne moraš mi to reći.
Hajde, sjednimo. Lucy je tu.
-Bok, seko. -Bok.
U redu, pića. Želite pića?
-Da. -Pivo, ha?
-Što ćemo? -Bok. Četiri Corone s limetom?
Želiš...? Još limete. Hvala.
-Sve pod kontrolom. -Da.
-Naravno. -Zvuči dobro.
Da.
Naručio sam predjelo, u redu?
Već sam uzeo sićušne hot dogove i nachose.
-U redu. Njam. -Hvala.
Njam, njam.
Hvala.
Znate li tko je Shel Silverstein? On je napisao Dobro stablo.
-Naravno. -Da. On je jedan od mojih heroja.
Tu su još Schulz, Seuss, Sendak, Hans Christian Andersen.
Ali nije u tome stvar. Uglavnom... Prije nego što je postao slavan,
prodavao je hot dogove za White Sox i Chicago Cubse.
Znate kako je to? To je kao raditi za Metse i Yankeese.
Da. I zatim kada je postao slavan,
novinar ga je pitao što je saznao.
Rekao je da svi vole ketchup.
Svi vole senf.
Da. To je bilo to. To je saznao.
Senf.
Jesi li završila s tom pričom?
Mogu li brzo promijeniti temu?
-Samo se pitam... -Prestani.
Nastavi. Neka kaže što želi reći.
Jesi li ikada razmišljala kako će biti nama?
Ellie je mislila da ide na igranje.
-OK, prestani. -OK.
Kakva je bila kuća?
Svidjela ti se kuća? Lijepa je, zar ne?
-Ne. -Što?
Što?
Pogledao sam kuću koja se prodaje niz njihovu ulicu.
Stvarno lijepa. S velikim dvorištem.
Jako povoljna.
Ima košarkaški obruč.
Možeš gledati Teddyja kako igra s kuhinjskog prozora.
Kuće me plaše.
I volim naš stan. Sretna sam tamo.
-Stvarno sam sretna tamo. -Nije mi jasno. Žao mi je.
-OK. -Kažeš da si sretna tamo?
-OK, ljudi. -Tako sam jako zbunjena.
Žao mi je, uvijek... Uvijek se radi o tebi, Julie.
Nikad o njemu.
Jesi li ga ikad pitala kako je bilo njemu?
Pitaj ga što je radio svake noći dok si ti bila u bolnici.
Reci joj što si radio.
Preseljenje bi bilo dobro za nas, to je sve.
Dolazio je kući s posla, nakon posjeta tebi u bolnici,
nakon stavljanja vašeg sina u krevet i znaš što je radio?
Ribao tepih.
Tako je to s krvlju. Tvoja krv ne skida se s tepiha.
-Kamo ideš? -Moram piškiti.
-Jesi li sretna? -Stvarno, Luce?
Pustite mene.
Jule?
CVIJEĆE NA PRODAJU
Da! Spremna?
-Izgleda ludo, čovječe. -Spremna?
Jedan, dva...
Bok, Ron je.
Ostavite poruku i javim vam se čim...
Zašto se bojiš kuća?
Kuće su sjajne. Svi vole kuće.
Recimo da si ti na jednom, a ja na drugom kraju kuće
i ja te zovem, a ti me ne čuješ. Što onda?
Nabavimo walkie-talkieje?
Što ako je grmljavinska oluja, a ti si u gradu
i Teddy i ja smo sami tamo?
Odvezem se kući.
A što ako se sudariš?
Onda odšepam do vlaka i hodam ostatak puta.
Što ako se preselimo tamo i ti me prestaneš voljeti?
Pa...
ne možeš za to okriviti kuću.
Jule.
Nikad te neću prestati voljeti.
A što misliš o ovome? Obećajem da ću ići na krov naše kuće
potajice pušiti s tobom.
Opet bi vidjela zvijezde.
Zarastaju.
Vidi ovo.
Imam slavljenika koji je jako uzbuđen što vidi mamicu.
-Sretan rođendan, ljubavi. -Da.
Bok, šampione.
Sretan rođendan.
Sviđa ti se natpis?
Piše: "Sretan rođendan, medvjediću Teddy." Mama ga je napravila.
Upravo ga je završila. Želiš li vidjeti što sam ti kupila?
-Može malo poklona? -Želiš li vidjeti?
-Može. -U redu. Što imamo tu?
Što je to?
Iznenađenje kućne izrade?
-Previše? -Ne.
-Sviđa mu se. -Sviđa mu se.
Da?
Jako zgodno.
-Nije moj rođendan. -Otvori.
Sljedeća knjiga o Pinky je o nadi.
Hvala.
Došli smo do prvog.
Što misliš?
Došli smo do prvog.
Oprostite što sam tako dlakava.
Vidim ih 50 dnevno.
Morala bi gristi kao kornjača da je ja primijetim.
U redu.
Sve gotovo.
Zašto ne sjednete?
-Teddyjev je rođendan. Danas. Da. -Imate li ikakvu proslavu?
Večeras će dobiti svoju prvu čokoladnu tortu.
-Ja ću mu je speći. -Divno.
Moram vam reći, pitam nove mame
kako se osjećaju, kada dođu. Ne samo fizički, već stvarno
kako su.
To je zbog vas.
To je zaista dobro.
Kako vam djeluju antidepresivi?
Dobro, znate?
Hodala sam crno-bijelim svijetom,
a sada opet počinjem vidjeti boje...
-Dobro. -Da.
A kakav vam je ciklus? Još uvijek vas iscrpljuje?
Znate što je dobra stvar tu?
Mrzim što moram reći da nemam ciklus
i to traje oko dva mjeseca.
Možda zbog tolikog gubitka krvi.
Ima smisla.
U redu. Dobro. Reći ću Barbari da izvadi krv,
popiškit ćete se u čašu. Znate kako treba.
U redu.
Vraćam se za trenutak.
U redu.
Kada?
U listopadu.
Listopad je brzo.
Malo krušnih mrvica.
Dobro, u redu.
Da.
Nisam znala da ima toliko krušnih mrvica.
Nije li to isto? Isto.
U redu.
Uzet ću ove. Ne, ove. Dobro.
I ekstrakt vanilije
i soda vodu i onda smo gotovi.
Moram kupiti malo vode za tatu.
On voli gazirano.
Možeš mi pomoći.
Ima puno opcija.
Nije tako teško. Dobro.
Trgovina se uskoro zatvara.
To nije tako teško. Nije tako teško.
Gospođo?
Gospođo.
Gospođo, niste još platili.
Gospođo, morate platiti.
Pusti limun, dušo.
Hajde. Dobar dečko.
Teddy, nismo to platili.
Hej.
Tu sam da vidim dr. Sylvestera. Zbog Julie Davis. Ja sam Ethan Davis.
Shvaćam što govorite, ali ja to jednostavno ne mogu učiniti.
Nisam popila ni čašu vina ni dijetnu Colu
za vrijeme trudnoće s Teddyjem. Nisam pila kavu ni pušila.
Da ste dijabetičarka, biste li prestali s terapijom?
To nije isto.
Ovo izgleda kao razgovor, ljudi, ali on to nije.
U redu? Morate nastaviti s antidepresivom.
Možete prekinuti terapiju
i vaši hormoni trudnoće mogu vas zaštititi.
Ali kasnije, kada nastavite s terapijom, možda neće djelovati.
Ili može trebati previše vremena.
To nije rizik koji nam treba. Zar ne?
Znam da ste jako snažna žena.
Znam da želite da to bude dovoljno.
Ali možete biti snažni kao sam Herkul
i ako padnete u bazen, a ne znate plivati,
utopit ćete se.
Ali ja znam plivati.
Znate, kada sam bio na koledžu, smatrao sam se pjesnikom
jer sam izlazio s pjesnikinjom na trećoj godini.
Čitali smo si pjesme svake večeri prije spavanja.
Jedne večeri, moja djevojka pročitala mi je
ovu pjesmu.
Ostavila je na mene priličan dojam.
Tvoj mali brat gnejči svoj balon koji škripi kao mačka
Čini se da vidi
zabavan roza svijet s druge strane koji bi želio pojesti,
zagrize, pa se zavali,
onako bucmast
razmišlja o svijetu bistrom poput vode.
Crveni komadić u njegovoj šačici.
Znao sam da mogu provesti ostatak života pokušavajući,
nikada neću napisati tako dobar redak.
To je jedna od zadnjih pjesama koje je Sylvia Plath napisala
prije samoubojstva.
Sjećam se da sam mislio:
"Kako netko tko vidi tako puno života i nade u balonu,
jednostavno peče djeci kolače, a zatim gurne glavu u pećnicu?
Kako je to moguće?
Jer znala je o ljepoti koju ostavlja za sobom
pa ipak je bol bila tako jaka da je smrt postala njena jedina opcija.
Čekajmo.
Čekajmo?
Čekajmo.
Neka Teddy ostavi pelene. Nitko te neće osuđivati zbog toga.
Nitko nikad neće znati.
Ja ću znati.
Jule, slušaj ga.
Zadnji put smo imali sreće.
Možeš se ljutiti na mene, u redu.
Mrzim kad to radiš, Ethane. Daješ mi dopuštenje da se ljutim na tebe.
Ljutit ću se na tebe ako se želim ljutiti.
-I ti se možeš ljutiti na mene. -Ne, ne mogu.
Ja se ne smijem ljutiti na tebe.
Nisi mi ostavila prostora za ljutnju na tebe.
Pobrinula si se za to.
Ideš, to nije fer.
Fer? Stvarno?
Želiš li razgovarati o onome što je fer?
Nisam ni mislio.
Hajde.
U redu.
U redu?
U redu.
DOBRO PREVLADAVA
Bok. Čovjek iz trgovine donio je ovo.
Hvala.
U redu.
Lijepo je što si se vratila.
Hej, Hectore.
U redu je.
Bit će u redu.
Imat ćemo još jednu bebu i kao s Teddyjem,
nećemo se moći sjetiti kakav je svijet bio bez njega.
Ili nje.
To je dobra stvar.
Da.
Dobro je.
I još dva.
Hej, kompa.
O, čovječe. Stvarno?
Dobro. Kako je ona?
Sjajno. Dolazim odmah. Imam sve što je tražila.
Da i to.
U redu. Vidimo se uskoro. Zovi me ako bude novosti.
OK. Volim te. Bok.
OK.
Sviđa ti se to?
Stabla? Da.
Bit će mirno.
Naviknut ćeš se.
Misliš li da su tu ljudi živjeli sretno?
Vjerojatno.
Misliš da ćemo ovdje biti sretni?
Zapravo mislim.
Mislim da ćemo ovdje biti vrlo sretni.
I ja.
Pluća se lijepo razvijaju.
Srce radi izvrsno. Deset prstiju na rukama, deset na nogama i...
zadnje, ali ne i manje važno... Hajde, mala huljo.
Evo ga. Da.
Želite li znati spol?
-Da. -Ne.
A da ga napišem na komad papira
pa da možete provjeriti kada ste spremni?
Ili ne.
Ovo je za vaš spomenar.
I vidimo se za mjesec dana.
Sjajno vam ide.
Sjajno joj ide.
-Hvala, doktore. -Hvala.
-Deset prstiju na rukama, deset na nogama. -Deset, deset.
-Pozdrav. -Bok.
Bok.
-Dva od jagode. -Da.
-Dva od jagode. -Dva od jagode stižu.
Hvala.
Dva. Ovo je za vas. Hvala.
Da.
-Nemoj je ispustiti. -Zašto bih je ispustio?
Tako je. To je to. To su moje velike i snažne što?
Moćne noge.
Gledaj me kako savijam svoje...
Koju riječ tražimo... Hvala. Savijam svoje...
Hvala. Savijam svoje... Što?
Spremna? Hej, hajde. Baš tu.
Hej, vidi.
Što ona radi?
UPOZNAJTE JULIE DAVIS
"Svijet je bio mračan i siv i Pinky se bojala.
Ali bila je i jako hrabra.
Pinky se penjala centimetar po centimetar do vrha tornja.
Gurnula je prst u ključanicu i zatim ga je okrenula.
I zvono je počelo zvoniti i vibrirati.
Životinje na vrtuljku počele su se vrtjeti
i, odjednom, pojavila se divovska duga.
Nebo je postalo plavo, trava zelena.
Pojavilo se roza cvijeće, ljubičasto, žuto i crveno.
Svijet je blistao bojama.
I Pinky se više nije bojala."
Dignite ruke ako se bojite mraka.
-Ja. -Bojiš se mraka?
-Da. -Zašto?
-Čudovišta. -Čudovišta.
Što radiš?
Moja mama kaže da svi imaju čudovišta u glavi.
Pa kada moje čudovište izađe noću,
trebam samo zatvoriti oči i reći mu da ode.
I pali li to?
-Ponekad. -Ponekad.
Znate, kada sam bila vaših godina, i ja sam se jako bojala čudovišta.
Prije odlaska u krevet, išla bih do prozora i gledala zvijezde
i odabrala bih zvijezdu i zaželjela želju.
A željela sam najboljeg prijatelja ili prijateljicu.
Najboljeg prijatelja ili prijateljicu da me podrži i bude uz mene.
Željela sam nekoga kome ću povjeravati tajne.
Nekoga tko će mi pomoći ubiti čudovišta.
I trebalo mi je stvarno puno vremena da nađem najbolju prijateljicu
jer ona nije postojala.
Morala sam je sanjati.
I sada je ona...
Ona je uvijek pored mene.
Imam ideju.
A da svi nacrtamo našeg ubojicu čudovišta?
Što mislite?
Kada sam bio mali, mislio sam da u svakom satu živi vilenjak
i da je on zadužen za pomicanje vremena.
-Stvarno? -Nekad sam brinuo:
"Što ako on zaspi?" pa sam ostajao budan što duže
da budem siguran da će vilenjak ostati budan i da će se vrijeme pomicati.
To je puno odgovornosti za malog vilenjaka.
Da.
Bio sam smiješno dijete.
Što ćemo dobiti?
-Sigurna si? -Da.
Da.
Rekla si da ti ne kažem.
Onda mi reci ako je dečko, a nemoj mi reći ako je cura.
U redu.
-Cura? -Da.
-Curica. -Da.
-Pozdrav, curice. -Curica.
Dobit ćemo curicu.
Ne mogu...
Ne mogu imati curicu.
Što ako joj se ne svidim?
-Obožavat će te. -Možda joj se neće sviđati moja kosa.
-Ako joj se ne sviđa moja kosa? -Obožavat će je.
Moj glas. Što ako joj se ne svidi moj glas?
Što ako ustukne na zvuk mog glasa? O, Bože.
Julie. Duboko udahni. Hej.
-Ja... -Hej. Pogledaj me.
To je krasno. To je čudesno.
Hej.
Julie, hej. U redu je.
U redu je. Hej. Pogledaj me. Bit će u redu.
U redu je. Duboko diši.
Može? U redu je. Bit će u redu.
Bit će dobro.
Reci mu. Reci mu što se danas dogodilo u parku.
-Ja ne... -Reci mu, Julie.
Mislim da on od toga radi veću dramu nego što jest.
Meni je sve to lako, zar ne? Stalno samo brinem je li ona dobro?
I nemam pojma jer se ona tako dobro pretvara.
Ali na trenutak, danas sam vidio...
Nije se mogla pretvarati i znam da ona nije dobro.
-Ona nije dobro. -Ja sam...
Emotivna sam jer sam trudna i mislim da je to prilično normalno.
Nemoj to govoriti. To je... Ne laži.
Molim?
Ja nisam lažljivica.
Što to znači? Kako ja lažem?
Kako ja lažem?
Zašto me voliš?
Pogledaj me.
Uvijek me samo želiš gledati u oči,
a sada skrećeš pogled?
Jer je zastrašujuće, zar ne?
A govorila sam ti.
Govorila sam ti da ćeš skrenuti pogled. Upozorila sam ga.
Da ako vidi, ako stvarno vidi kako sam ružna,
neće imati izbora i morat će skrenuti pogled.
I bila sam u pravu.
Zbog toga si lažov.
Zašto mu ne pokušate reći što se dogodilo tog dana, Julie?
"Pa-pa vlakovi." Spreman?
Spreman? Kad nabrojim do tri, reci: "Pa-pa vlakovi."
Svaki put kad sam sama, bojim se da će se Teddyju dogoditi nešto loše.
Sada reci: "Pa-pa kuhinjo." Pa-pa kuhinjo.
Svaki put kada ga hranim, bojim se da će se ugušiti.
Hvala. Da.
Ako vidim nekoga s loncem čaja ili vruće vode,
bojim se da će pasti na njega
i da će se ozlijediti jer ga nisam zaštitila.
Sve spakirano, spremni za polazak?
Trebam minutu.
U redu.
Bit ćemo dolje.
Kada ga kupam, samo mislim: "Što ako se utopi?"
Što će se dogoditi ako odvratim pogled na trenutak i on se utopi?
Kada mislim na njega kako me gleda
s tim hrabrim očima punim povjerenja,
stalno čujem...
"Nećeš uspjeti.
Ne možeš izbjeći neuspjeh."
A pomisao na to da ga iznevjerim...
I onda mislim: "Pa svi podbacimo.
Ovako ili onako.
Svi ćemo umrijeti."
Tog jutra znala sam da dolazi tvoja sestra
i pomislila sam: "Samo to učini.
Dolazi Lucy. Ona će se pobrinuti za njega.
Učini to sada prije nego što se predomisliš.
Jer je za njega sigurnije na svijetu bez tebe."
Samo ti možeš dobiti opekline od lampe za terapiju svjetlom.
Imaš li minutu?
Stvarno, opet?
-Molim te. -Ja...
-Nemam više ništa za dodati. -Samo sekundu. Hajde.
-O, moj Bože. -OK.
Nisam sigurna. Gloria Steinem ne bi oličila kćerinu sobu rozom.
Ali Gloria Steinem nije imala djece.
Točno, što ako rozom bojom tražim previše od nje?
Možda će ona biti muškobanjasta i zbog roze će se osjećati loše.
Kao da nije dovoljno roza.
-Mislim da ćeš joj uništiti život. -Ozbiljna sam. Ovo je ozbiljno.
Jako je važno. Mislim da ne vjerujem u roza boju.
To je neka fora? Vjerovati u roza boju?
-Ethane. -Shvaćam ovo jako ozbiljno.
Svaki put kada o tome razgovaramo, shvaćam to jako ozbiljno.
Nije to toliko puta.
To je jako puno puta.
OK, znaš što? Cijenim tvoju strpljivost. Stvarno.
Što misliš o ovome? Imam ideju.
Zatvori oči, ispruži ruku i pokaži boju.
Hajde.
Pokaži!
-Pokaži jednu! -Može!
-Koja je? Boja roza latica. -Boja roza latica.
Boja roza latica.
Sjajno. Kupit ću osam litara boje roza latica, može?
I ako ti se ne sviđa, ponovno ćemo je oličiti.
-U redu? -Da.
Trebali bismo odjenuti Teddyja i otići onamo.
Izgledam li normalno?
Ne bih išao tako daleko.
Pravi se važan.
Ljudi, ovo je tako zgodno. Hvala.
Nema na čemu.
Molim te, ne brini. Ellie je jako dobra s njim.
Znam.
U redu, već.
Hvala. Gledaj loptu.
OK, ledenog čaja?
O, da, molim.
Ne, hvala.
Zašto? Ništa se neće dogoditi.
Kofein bi mogao biti dobar za tebe.
-Ljubomorna sam. -Da.
Nick i ja nećemo ih više imati, i to ima nekih sjajnih strana.
Nema pelena...
Ali nedostaje mi imati bebu.
Nedostaje mi taj osjećaj dojenja.
O, Bože, to volim.
Misliš li da ćeš dojiti?
Je li to sigurno? Je li u redu? Možeš li dojiti i sve?
Sigurna si?
-Ne osuđujem. -Ako on...
Ne osuđujem.
Jesi li luda, curo? Kažem...
-Da. Apsolutno. -Znam to.
Teddy!
Hej, oprosti. Oprosti, možeš li paziti?
Dođi ovamo.
O, u redu je.
Hej. Jesi li dobro?
Da. Trebamo ići.
-U redu. -Hajde. U redu.
Oprosti, dušo.
Oprosti. Hajde, dečko.
Znam da nisam dobro i da trebam lijek.
Ali osjećam se kao da sam je iznevjerila.
Puno ljudi pilo je adaptirano mlijeko pa ipak vole svoje majke.
Znaš?
Bit ćeš sjajna mama, bez obzira na sve.
Bez obzira dojiš li je ili ne, OK?
Ne znam kako postići da ona osjeća bliskost sa mnom.
Ne znam kako postići da se ona osjeća sigurno.
Koliko će nju koštati, Ethane, to što sam joj ja mama?
Katkada zatvorim oči i zamišljam je,
kako trči poljem punim cvijeća u bijeloj haljinici
otvorenih ruku i mislim: "To joj želim dati." Znaš?
Želim joj dati sposobnost smijanja bez straha.
I onda mislim:
"Kako ću je ja podučiti tome
kad ja ne znam kako?
Ne sjećam kako je bilo...
smijati se tako."
Pozdrav, prijatelju. Prošlo je dosta vremena. Moj Bože.
AKO NAĐETE, MOLIM VRATITI JULIE
JAVI MI KOLIKO DALEKO SI LETIO.
Možeš li mi pjevati uspavanku, tata?
"Noćni cvijet", može?
Dođi ovamo, ti.
Tako da mogu zaželjeti želju?
Naravno da možeš.
Što si zaželjela?
Da me uvijek voliš.
Draga.
Na to nikad ne trebaš trošiti želju.
Voljet ću te zauvijek.
Bok, Rosie. Da te spremimo za krevet.
Rosie.
Bok, Rosie.
Tako da mogu zaželjeti želju?
Postoji li neki razlog zbog kojeg si to učinila?
Pogledaj me! Misliš li da je to boljelo?
Hej.
Moraš nešto pojesti.
-Hajde. -On je u krevetu?
-Da. -U redu.
On je u krevetu. Napravio sam ti večeru.
Napravio sam sve.
Možeš li mi reći djelić priče?
Samo koliko imaš.
Napravio sam ti piknik na mjesečini. Hajde, trebam pričicu.
To mi je omiljeno.
Napravio si stvarno fine palačinke.
Hvala. Vrlo sam ponosan na to.
U redu, priča se zove Pinky Tinkerbink spašava zvijezde.
Jako mi se sviđa.
-Da? -Da.
Bilo jednom davno zvjezdano čudovište.
I počelo je ubirati zvijezde s neba, jednu po jednu.
Svaki put kada uzme jednu, stavi je sebi na prsa.
Uđe mu u tijelo i onda one sjaje iz njegovog trbuha, jarko, stvarno jarko.
I naša heroina, ta djevojčica po imenu Pinky Tinkerbink...
Tinkerbink.
...stvarno je tužna.
Zašto je tužna?
Jer zvjezdano čudovište uzima sve zvijezde s neba.
Kako će ona zaželjeti bilo što?
Ona pokušava smisliti kako staviti sve zvijezde natrag na nebo.
I misli o...
"U redu, žarulje sjaje poput zvijezda, zar ne?"
Pa ona odvrne sve žarulje u svojoj kući
i baci ih, jednu po jednu, na nebo, a one sve padnu dolje.
I tako ona razmišlja i razmišlja
i shvati da dijamanti blistaju poput zvijezda.
I ona izvadi sve dijamante iz svoje tijare
i uzme svoju praćku
i sve ih pošalje praćkom na nebo, jednog po jednog.
I oni su išli... Idu dalje od žarulja.
Ali ne idu dovoljno daleko.
I svi oni sruče se na nju poput kiše.
I Pinky razmišlja i razmišlja i razmišlja.
I zatim razmišlja: "Limuni. Limuni su žuti poput zvijezda."
Ali limuni su jako teški.
Pa...
Pronađe puhalicu za lišće pod hrpom starog lišća
i počne stavljati limune u svoju puhalicu za lišće.
Ispaljuje limune iz svoje puhalice za lišće jer je tako snažna.
I limuni lete nebom i idu dalje od dijamanata.
Dalje od žarulja. Ali ne idu dovoljno daleko.
I oni padnu dolje na Pinky.
Nije znala što činiti
jer nije imala zvijezdu da joj ispuni želju, ne samo ona,
već sva mala djeca na svijetu. I sva velika djeca isto.
Bez zvijezda svijet bi bio mračno i beznadno mjesto.
Pa što je poželjela?
OK, Julie, kada si spremna, molit ću još jedno veliko tiskanje.
-U redu. -Tiskaj.
Samo tiskaj.
Svom snagom.
-Jače. Samo tiskaj. -Evo ga, dušo.
-Samo tiskaj. -Tiskaj.
Što?
Dobro si to odradila.
Je li ona dobro?
-Ona je dobro. Dobro je. -Dobro.
To nije bilo tako loše, zar ne?
Savršena je.
Divna je.
Savršena je.
Tako je savršena.
Gotovo je.
Mama će ti to napraviti, može?
Da.
O, možeš to dobiti, dušo.
Znaš, ništa ne fali ni bočici.
Bebe.
Dođu na ovaj svijet kao mala stvorenja puna povjerenja, ha?
Sjećam se kada si ti rođena, ti...
Gledala si me,
vjerujući da imam sve odgovore.
I sjećam se da sam mislila kako si hrabra
jer to vjeruješ.
Jule.
Žao mi je što nisam imala sve odgovore.
Znam, mama.
Ali imaš.
Uvijek imaš.
To je bila moja pogreška.
Od tebe sam očekivala odgovore.
Ali možeš ti to, Jule.
Možeš.
Ona će biti dobro.
Ti ćeš biti dobro.
Kvragu, čak i ja ću biti dobro.
Pomisli samo na sve udovce koji bi sve dali za novi brak, ha?
Volim te, mama.
Ti si moja beba.
Imam ovdje velikog brata koji s uzbuđenjem čeka upoznati svoju sestricu.
Bok.
Ovo je tvoja sestrica.
Tvoj posao je štititi je, veliki brate.
Misliš li da ćeš to moći?
Naravno da možeš.
Želiš li je dotaknuti?
-Želiš li dotaknuti bebu? -Dođi ovamo.
Reci bok.
-Dođi ovamo. -Evo je.
-Da. Donijeli smo balon samo za tebe. -Tko je to?
-U redu. -Da to snimimo.
Može.
Danas je 9. listopada 1995.
Upravo smo poželjeli dobrodoščicu novom članu naše obitelji.
Ovo je Rachel.
-Jako je sretna što je tu. -Hej, dušo.
-Imala je 3 kg i 430 g. -3 kg i 402 g.
-Tri kilograma i 402 grama. -Imat će i toliko.
-Rođena je u 21.48 h. -21.48.
-Možeš li reći: "Bok, Rachel"? -Oprostite na smetnji.
Vrijeme je za kupanje.
-Vrijeme je za kupanje. -Teddy, idemo gledati kupanje.
-Idemo gledati kupanje. -Da, idi s bakom.
OK. Ja ću je staviti unutra.
Spava.
Bit će dobro.
-Spava. -Vidi ovu bebu.
-Spava. -Vidiš li tu bebu?
-Vidiš li je? -Lijepo se okupaj, dušice.
To je tvoja sestrica.
Nije li posebna?
-Hvala. -Hvala.
-Odmah se vraćamo. -U redu.
Jesi li popila lijek?
Ne. U putnoj torbi mi je.
Ali neću ih popiti.
Samo šest tjedana, samo to trebam.
Izdržala sam devet mjeseci pa što je još šest tjedana?
-Obećajem da ću ih piti. -Jule.
Ja ću. Ja...
Znam, stavi sebi masku s kisikom. Shvaćam.
Ne, shvaćam to, i ako osjetim da tonem,
ako osjetim da gubim kontrolu, one će biti tu.
Bit će tu i popit ću ih.
Obećajem. Znam da nije u redu, ali može?
Ne. Ne, nije u redu.
Ne želim to opet prolaziti s tobom.
I tvoje obećanje ne znači ništa.
Ostavila si dijete samo u jebenoj hodalici.
Sada ćeš to spominjati?
Nemoj da ja ispadam šupčina ovdje, OK?
Zadnju godinu hodam kao po jajima oko tebe
jer znam kako ispuniti svoj dio dogovora.
Nije fer što to sada spominješ.
Ne govori o tome što je fer, OK? Ne radi se o tebi!
Uopće se ne radi o tebi. Radi se o njima.
Da.
Jesi li sada sretan?
Da vidim što oni rade.
Ethane.
Ja... Ne mogu je popiti.
Ne mogu.
Čim počnem tonuti, to je to.
Obećajem.
Možeš mi provjeriti pod jezikom, OK? Jednostavno ne mogu.
Imaš onu drugu boju ondje? Mogu li dobiti onu?
To je stvarno dobro.
Jako dobro bojanje.
A što misliš o ovoj boji? Jesi li želio ovu?
Mogu ti je dati. Nema veze.
U redu.
Gdje je veliki dečko?
-Bok. -Bok, kompa.
-O, ona spava. -Da.
Ovdje je nevjerojatno.
-Je li to novi materijal? -Nešto od njega, da.
-Još jedan krevet s baldahinom? -Da.
-Je li to zvjezdano čudovište? -Vidi se?
-Jezivo. -Negativac.
Nema zvijezda.
Nema zvijezda. Ali, ne brini. Sada radim na sretnom dijelu.
-Da, pokaži mi to. -Ne, ne još. To je iznenađenje.
Za kasnije.
U redu.
-Moram ići. -Znam.
Bok.
Bok, kompa.
-Želim ti lijep dan na poslu. -Bok.
Sve je u redu.
OK?
-OK. -Ne brini.
OK, bok.
-Prestani brinuti. -OK.
-Želim ti lijep dan na poslu. -Bok.
Bok, tata.
Mislim da vidim baku kako dolazi.
Je li to baka?
Je li to baka? O, tu je baka.
Hajde.
Dolazim, mama.
Lijepo polako.
Mama, dolazim.
Dobro.
Bok.
Bok, Teddy. Bok, dječaćiću moj.
Nećeš pozdraviti baku?
Želio se vratiti kući.
Nisi rekla da, zar ne? Jesi li rekla da?
Pa nisam rekla ne.
Budi pristojna, Jule.
-On je jedini otac koga imaš. -Da.
Hej, gle. Dođi, dušo.
Evo djeda.
Hej.
Mama kaže da tražiš ličioca?
Bože, ovo je baš kao pogled iz tvoje stare sobe.
Sjećaš se ovih?
Da, naravno.
Znaš, imala si baš takav pupak.
Ne bih je smjela držati blizu isparavanja.
To je lateks boja, ne treba brinuti.
-Hej, mama? -Mi smo u Teddyjevoj sobi. Ali čekaj.
-Nismo još spremni. -O, u redu.
OK. Ovo je ptica. Ovo je avion.
Ovo je Superman!
Vidi se!
-Volim te. Izgledaš tako dobro. -Izgledaš sjajno.
Izgledaš tako dobro.
-Dođi ovamo. -Mama je uvijek voljela Noć vještica.
-Malo ćemo se presvući. -Što je, dušo?
-Treba je presvući. -Hoćeš li mi pomoći?
-Idem pomoći tati s ličenjem. -Dobro.
Bok, dušo. Bok, curice.
Da, volim te. Hoćeš li mi pomoći?
O, moj Bože.
To je lijepa boja.
Nadam se.
Hej, daj da ti to pripremim.
Uzmi to...
i drži to nekako ovako.
OK, primila sam.
Evo ga. Tako.
Tip u trgovini boja rekao je da su ovo navlake za valjak bez mucica,
ali nikada nisu bez mucica,
a ovdje ne želimo mucice.
Ti uzmi ovo. Ja ću uzeti ovo.
Sada, baš kako sam te učio...
Samo...
Oblikuj...
premazuj...
i zatim razmazuj.
U redu.
Savršeno svaki put.
To je to.
Evo ga.
O, Bože, žao mi je, cvijete.
Žao mi je.
Tako mi je žao.
To je tvoje. To je za tebe.
Bum.
Ideš, tako su veliki.
Nema više.
Mama mora ići po još. Mama će morati nabaviti još.
O, u redu je. Dobro, idemo.
Želiš li malo mlijeka?
U redu.
U redu, dobro. Držiš mi se za kosu.
U redu.
Dobro, dušo.
O, hajde, što trebaš?
Što trebaš?
Da, znam. Hajde, trudim se.
U redu je.
Dat ćemo ti bočicu.
Teddy, ovdje sam, OK?
Hej, stiže.
Stiže. Dobro je.
Što radim krivo?
Teddy, tu sam, OK?
Hajde.
Curice, molim te, prestani plakati.
Već si spustio sve kamenčiće.
Sve si ih već spustio.
Možeš ići po njih.
Hajde.
-Bok. -Spustio si sve kamenčiće... Bok.
Gledajte, tata je. Evo ga.
Kod kuće tako rano.
-Bok. -Evo ga.
-Kako ide? -Dobro.
-Da.
-Soba joj stvarno dobro izgleda. -Sjajno.
Izabrali smo dobru boju. Tako je lijepa.
-Svidjet će joj se. -Dobro.
U redu, ja i ovaj dečko imamo važan posao za obaviti.
Hoćete li s nama? Možemo na pizzu.
Ne, vi idite na muško druženje. Mi ćemo na žensko.
-Može. -Da. Dobru zabavu.
-U redu, vraćamo se za sat vremena. -U redu.
Bok.
Bok, dečki.
Volimo vas.
Pinky Tinkerbink i njena mama bile su najbolje prijateljice.
Išle su zajedno u park.
Zajedno su kuhale.
Igrale se prerušavanja.
Zatim jednoga dana, Pinkyna mamica se razboljela...
i nisu se više mogle igrati zajedno.
Noću prije spavanja Pinky je gledala zvijezde i poželjela da mama bude dobro.
Ali, malo po malo, zvijezde su počele nestajati s neba.
I mami nije bilo bolje.
Jedne noći Pinky je pogledala kroz prozor
i sve su zvijezde nestale.
Nije više bilo zvijezda da joj ispune želju.
Ovaj?
Ili ovaj?
Pinky je u svom čarobnom prstu osjećala trnce.
Razmišljala je i razmišljala.
"Moram vratiti zvijezde na nebo", Pinky je rekla mami.
"Ali ne znam kako."
Mislim da je ovaj pobijedio.
Što ti misliš?
-Mislim da ćemo početi ovdje. -Naravno, odmah se vraćam.
...dva i 15/16-ina,
i kreni.
Ili natraške?
OK.
Mama te voli, dušo.
Najzabavnije je nešto zaprljati, ha?
Hvala, da, trebao sam malo prljavštine.
KRHKO
I tako Pinky porazi zvjezdano čudovište i vrati sve zvijezde na nebo.
I sada djeca širom svijeta opet mogu imati želje.
Je li tako?
Vrlo dobar završetak.
-Stvarno? -Da.
Što Pinky želi?
Pinky?
Da.
Ovo.
Uvijek je željela samo ovo.
Bok. Ovdje sam da vidim Rachel Davis Nathan.
-Tata. -Upravo je rodila.
-Bok. -Bok.
Čekaj da je vidiš.
Hej, gle koga sam našao.
Bok.
-Čestitke, djede. -Čestitke tebi.
Evo, daj to svojoj sestri.
Čekaj, ti.
Kako si?
U redu je.
Pozdrav.
-Pozdrav. -Jako je uzbuđena zbog susreta s tobom.
I ja sam.
Bok.
Znam.
Evo ga.
Bok.
Hvala.
PINY TINKERBINK SPAŠAVA ZVIJEZDE
ZA RACHEL I TEDDYJA I ZA ETHANA
Znaš, dušo, katkada zvijezde zaklanjaju oblaci,
a katkada ih zasjeni sunce.
Katkada se skrivaju iza mjeseca.
Čak i ako ih ne vidiš, uvijek su tamo.
Baš kao i ja.
Čak i ako me ne vidiš...
moja ljubav uvijek je s tobom.
1995. poslijeporođajnu depresiju rijetko se spominjalo i dijagnosticiralo.
Danas znamo da jedna od pet novopečenih mama pati od PPD-a,
ali mnoge se previše srame reći ikome kako se osjećaju.
Ako ste vi jedna od tih žena, niste loša mama i niste sami.
Poslijeporođajna depresija je izlječiva. Molimo vas, zatražite pomoć i ozdravite.
Julie je toliko toga propustila.
ZA BRIANA, SAMMYJA I ANNU
Prijevod titlova: Lučana Banek