Bazat pe o poveste adevărată
Claude.
Îmbracă hainele astea.
GENT, BELGIA
Ia-o doar pe drumuri lăturalnice. Nemţii vin de la sud.
- Aşa că ia-o spre sud, spre Bruxelles. - Da, părinte.
Dumnezeu fie cu tine, Claude.
MARTIE 1943 PARIS, FRANŢA
Să trăiţi, dle mareşal.
Claire.
Şampanie, foarte frumos.
Trebuie să bei cu mine, doctor Stahl.
- Mai adu un pahar. - Cu plăcere.
Claire !
Mai avem nevoie de un pahar de şampanie.
Da, domnule.
E pentru Stahl.
Ăsta... şi ăsta...
la Carinhall.
Da.
Şi ăsta va fi un cadou pentru führer la Berchtesgarden.
Altceva, doctore Stahl ?
AUGUST 1943 MILANO, ITALIA
Asta-i "Cina cea de taină" a lui Da Vinci.
Bombardierele britanice au distrus trei pereţi şi un acoperiş.
Abaţia din Monte Cassino fondată în 529 de către St. Benedict.
Aşa era în februarie...
Şi asta e Monte Cassino în martie, după ce am aruncat asupra lui
20 de tone de explozibil.
Domnule preşedinte, faptul că noi suntem capul răutăţilor în acest război
e cel mai mare pericol pentru marile realizări istorice ale omenirii.
Profesore Stokes, înţelegeţi că aşa e în război.
Se pierd vieţi şi, odată cu ele, vin şi consecinţele.
Da, domnule. Mai e ceva.
Ăsta-i Altarul din Gent.
E o operă monumentală a bisericii catolice.
Acum ştim că naziştii l-au furat.
În timp ce noi trebuie să câştigăm acest război,
trebuie să ne reamintim şi de preţul uriaş plătit
dacă fundamentele societăţii moderne ar fi distruse.
Să vedem care-i situaţia...
Aici sunt ruşii...
Aliaţii sunt aici... şi aici.
În câteva luni, cu voia Domnului, vom ajunge cu toţii în Berlin.
Apoi, vom trece în forţă spre vest
prin Polonia, Ungaria şi Austria.
La nord... prin Roma şi Florenţa.
Şi la est prin Paris.
Întrebarea care se pune...
Cine ne va garanta că statuia lui David a lui Donatello va mai fi în picioare?
Sau că Mona Lisa va continua să zâmbească.
Cine va fi protectorul lor ?
Profesore, e un argument extrem de convingător.
Ce sugeraţi ?
Să adunăm o echipă de tineri studioşi în artă ca să identifice marile opere.
Tinerii noştri studioşi sunt acolo deja... în luptă.
- Ai familie ? - Am soţie şi un băieţel.
Poate că-ţi cer prea mult.
Voi face tot ce pot, domnule.
Trebuie parodiat Michelangelo?
Eşti omul potrivit pentru asta.
Ţi-e foame ?
- Faci cinste ? - Face "Unchiul Sam".
- Ce face Penny ? - E bine.
- Nu i-am mai înţeles gusturile. - Nici ea.
Ce-i face inima.
Încă ticăie.
Vrei să participi la război ?
- Eroii Monumentelor ? - Semnată de Roosvelt.
Văd asta.
Trebuie să adun o echipă să încercăm să protejăm ce-a rămas.
Şi să găsim ce lipseşte.
Nu eşti cam bătrân pentru asta ?
Ba da.
Vrei să mergi în zona de război să le spui băieţilor noştri
ce pot şi ce nu pot arunca în aer ?
- Asta e ideea. - Bine, câţi oameni ?
- Deocamdată şase. - Iisuse !
- Cu tine, şapte. - Aşa e mult mai bine.
Facem baza în Shrivenham, Anglia, şi aşteptăm ordinele.
Baza...
Pregătirea de bază.
Noi ?
Ai înnebunit.
Vei avea nevoie de un şef, în Anglia.
- Da, Donald Jeffries. - E un beţiv.
- Tu eşti un beţiv. - E adevărat, dă-o încoace.
Donald Jeffries nu e în închisoare ?
Nu. Tatăl lui a returnat banii.
Dar soţia lui? A rămas cu el ?
Nimeni nu stă cu el.
Când începem ?
EROII MONUMENTELOR
Traducerea şi adaptarea FlorinA, TTB & dani67
www.titrari.ro
Mulţumesc.
- Mă bucur să vă văd. Frank, James. - Donald.
- Băieţii sunt nerăbdători să înceapă. - Te-au făcut locotenent!
- Atunci sunt disperaţi prin părţile astea. - Să nu te audă Churchill
- Ce mai face minunata ta soţie ? - Bine.
Mi-a spus să-ţi dau un sărut, dar nu-s pregătit s-o fac.
- Dăm şi scuturăm mâinile. - De obicei te scuturi.
Nu-i adevărat, m-am lăsat de băut.
- De când ? - De la 9:00 din dimineaţa asta.
Felicitări.
Mulţumesc, soldat.
E, soldat Epstein din New Jersey.
Nu mai spune. De unde anume ?
Newark... dar de fapt, din partea nordică.
- Din Newark ? - Da, domnule, din partea nordică.
- Aşa am crezut. - Da, într-adevăr.
- M-am născut în Germania. - În nordul Germaniei.
- Cum se descurcă băieţii ? - Ca nişte olimpici.
Avem un arhitect din Chicago, sergent Richard Campbell.
Şi avem un francez, locotenent Jean-Claude Clermont.
Director de design la Şcoala de Arte Frumoase, Chalet.
- Preston e aici ? - Soldat Preston Savitz ?
Soldat ? Nu i se potriveşte prea bine.
Nu.
Şi, în sfârşit, avem sculptorul, sergentul Walter Garfield.
E un tip priceput. Am lucrat cu el la monumentul comemorativ
al Primului Război Mondial din St. Louis.
- St. Louis ? - Hei, Stokes !
- Ce mai faci, băiete ? - Bună, Walter.
- Cum te tratează ? - Ne iau destul de uşor.
Cred că ne menajează pe noi ăştia mai bătrâni.
Nu-mi prea place cursa cu obstacole.
Nu e aşa de rău.
La final te târăşti pe burtă în timp ce nişte adolescenţi
trag cu gloanţe oarbe deasupra capului tău.
- Ei bine, da şi nu... - Cum vine asta ?
- Da, sunt adolescenţi. - Şi nu ?
Nu sunt gloanţe oarbe.
Ne întâlnim după masă. Anunţă-i şi pe ceilalţi.
Vezi să nu te împuşte între timp.
Bănuiesc că deja vă cunoaşteţi.
Pregătirea de bază va face asta.
Aţi fost cu toţii selectaţi de mine şi de locotenent Jeffries,
pentru că avem nevoie de priceperea şi de abilităţile voastre.
Am primit misiunea să găsim şi să protejăm clădiri, monumente şi opere de artă.
Stinge lumina.
Ştiai că trăgeau cu gloanţe adevărate ?
Da.
Dictatorul favorit al tuturor.
La nouăsprezece ani, înainte să scrie romanul de dragoste, "Mein Kampf",
era un student mediocru la Academia de Arte Frumoase din Viena.
- Hitler a pictat asta ? - Nu-i rău.
- Nu e bine. - Aceste fotografii
sunt obţinute de OSS.
E un model plănuit de Fuhrermuseum,
ce urmează să fie construit în oraşul lui natal Linz, Austria.
Fuhrermuseum ?
Ar fi cel mai mare din lume.
Va avea nevoie de multe opere ca să-l umple.
Aşa e.
Ştim că au furat opere din Amsterdam, Varşovia şi Paris.
Francezii le-au ascuns, germanii le-au găsit şi le-au luat.
De asta Hitler n-a bombardat Parisul.
- Ei bine, a bombardat Londra. - Da, ştiu.
- Au început construcţia ? - Nu, asta-i treaba.
Fură opere de artă şi le ascund undeva.
Noi credem că le ascund în case din zona asta şi înspre est.
Băieţii noştri acum atacă Normandia.
Trebuie să traversăm canalul şi să intrăm în Franţa.
- Când ? - Curând.
Un prieten de-al lui James din Paris e directorul Muzeului Naţional.
- Dacă mai e în viaţă. - Dacă mai trăieşte, are idee
unde sunt ascunse operele de artă franceze şi avem nevoie de informaţia asta.
Locotenent, am aranjat să traversezi canalul la Deauville.
Îl vei întâlni pe Emile, omul de contact, ce te va duce la Paris.
Norocul meu că vorbesc franceză.
Va trebui să omorâm pe cineva ? Nu ştiu vouă, dar mie mi-ar plăcea.
- Vrei să-l ucizi pe Hitler, soldat ? - Nu m-ar deranja.
Şi, Richard, dacă-mi mai spui vreodată soldat, pe tine te împuşc.
Bine. Aşadar, asta e.
Ne îmbarcam în câteva zile.
Deşi războiul e pe terminate, nu e mai puţin periculos.
Aşa că,
mergeţi cu grijă şi nu vă asumaţi niciun risc.
Ţineţi minte, viaţa voastră e mai importantă decât o operă de artă.
IULIE 1944 NORMANDIA, FRANŢA
Sergent, ne poţi spune unde găsim comandamentul ?
- Tocmai aţi ajuns aici ? - Da.
E la aproape 400 m într-acolo. Treceţi de cantină.
Mulţumesc.
Ce ?
Dle colonel, doar să citiţi ordinele.
Nu dau doi bani. Îţi zic eu ce spun ordinele.
Nu demola clădirile vechi.
Nu mă întrerupe, locotenent !
Crezi că am să trimit scrisori mamelor spunându-le că băiatul le-a fost ucis,
pentru că cineva n-a vrut să doborâm turnul bisericii.
Nu domnule, n-o voi face.
Aşa că, luaţi-o.
Altceva ?
Nu, domnule.
Cred că a mers bine.
Se pare că mergem pe jos.
Nu sta acolo.
Intră.
Ce faci aici ?
Vă căutam.
Luaţi loc.
- Ştiţi de ce sunt aici ? - Nu.
Aveţi un frate. Pierre, da ?
Da, aveţi.
Ţineţi legătura ?
E fratele meu.
De ce nu mi-aţi spus că a luptat pentru Rezistenţă ?
N-a făcut-o.
N-o mai face acum. A fost împuşcat azi dimineaţă.
A încercat să fure un camion.
Un camion plin cu opere de artă, care mergea în Germania.
Şi a fost ucis.
De unde credeţi că ştia de acel camion ?
Vedeţi, Claire...
Pentru că tu ştiţi muzeul,
cunoaşteţi colecţionarii,
operele de artă,
sunteţi valoroasă pentru mine.
Dar nu e nicio îndoială că, dacă percheziţionez acest apartament,
voi găsi lucruri
care vor face imposibilă colaborarea noastră pe mai departe.
S-o fac ?
Cum doriţi.
Aşa voi face.
Dacă aflu că mai interferaţi, nu vă voi concedia...
Vă voi da pe mâna SS, vă e clar ?
- Vreau cadavrul lui. - Va trebui să căutaţi pe fundul Senei.
DEAUVILLE, FRANŢA
Eşti Granger ?
Îngrijorat fost eu pentru o clipă.
Am crezut că poate Vichy erai sau eram într-un alt loc.
- Vorbeşti engleză ? - Da.
- Vorbeşte în engleză. - Bine.
Vreo şansă să ajungem la Lisieux ?
- Nicio şansă, dle locotenent. - Nu găsim nicio staţie radio ?
Nu, domnule.
Ţigări, conserve, cizme mărimea 44 1/2.
- Ce mărime purtaţi ? - 43.
Hei, Sam !
Sam !
Epstein, hei !
Bună, locotenent.
Eşti o adevărată încântare. Ce naiba conduci ?
Naziştii să grăbeau să părăsească oraşul. Au lăsat câteva lucruri.
Mă bucur să văd că nu te-au lăsat întins pe plajă.
Nu, domnule, m-am scos când au aflat că ştiu germană.
- Te-ai scos ? Ce, eşti translator ? - Când vom nu ajungem în Germania.
Păcat.
Cine-i comandantul tău ?
- Soldat... Îl caut pe maior Fielding. - Da, domnule.
E acolo. Dle maior Fielding !
- Stokes ! - John, ce mai faci ?
- Nu eram sigur că o să te găsesc. - Mă bucur să te văd. Ce ai aflat ?
Uită-te la asta.
Cred că ăsta e un Monet.
E un Vermeer.
De aceea te-am solicitat pe tine.
Am prins un întreg convoi german ce părăsea în grabă Vernonul.
Câteva zeci de lăzi pline cu din astea.
Câteva zeci de picturi ?
Câteva zeci de lăzi.
Unele cu câte 30 de tablouri.
- Pot vorbi cu nemţii ăştia ? - Nu ştiu. Poţi ?
Întreabă-i de unde le-au luat.
Dacă sunt mai multe camioane ca astea.
Mai întreabă-i o dată.
- Mulţumesc. - Succes.
Au spus că mergeau într-un oraş pe nume Siegen.
- Siegen ? - Da.
Au fost cinci camioane capturate în zona asta.
- Cinci camioane ? El a spus asta ? - Nu.
El a spus. El e comandantul.
Şi-au schimbat uniformele.
Să fiu al naibii !
Când îl văd pe Hitler, am să-i transmit salutări de la tine...
Domnule căpitan.
Cei din familia mea au fost constructori de locuinţe. Tata, tatăl lui.
- Eu am vrut o viaţă mai simplă. - Da.
E nobil când lucrezi în mizerie.
Ştii James...
Nu vorbeşti bine franceza. Unde ai învăţat-o ?
Pe ici pe colo.
- Am studiat o vreme în Canada. - În Canada ?
La Montreal.
Te văd, Stahl !
Unde te vei ascunde ?
Te văd !
SAINT-Lô, FRANŢA
Hei, băieţi ! Uitaţi-vă ce-am găsit.
- Vi-l amintiţi pe Sam din Newark... - Bună, campionule.
Am găsit un translator.
- Cred că-mi voia maşina. - Unde-i Campbell ?
L-a împuşcat Savitz.
Aşadar, acum ştim. Nu-i la întâmplare, e sistematic.
Oricare din aceste picturi este o capodoperă.
Toate se îndreptau spre Siegen, în Germania.
Or fi naziştii pe fugă, dar iau totul cu ei.
Aşa că, va trebui să ne apropiem cât mai mult de linia frontului.
Preston...
Tu şi Campbell vă îndreptaţi spre Belgia... la Gent, mai precis.
- Ce e in Gent ? - Iconostasul.
- Au luat iconostasul din Gent ? - Putem merge eu şi Garfield ?
Nu. Garfield...
Tu şi Jean-Claude... mergeţi cât mai aproape de Germania.
La Aachen.
Plecăm dimineaţă.
De ce nu-l luaţi pe Sam din Newark cu voi,
iar eu să mă îndrept spre locul meu favorit... Bruge.
Când eram tânăr mă duceam acolo să văd Madonna lui Michelangelo.
Se pare că vom fi împreună, amice.
Nu cred că sunt germane, dar se vor potrivi.
Sunt în regulă.
Uită-te la asta.
Vreo veste de la Granger ?
Se pare că au eliberat Parisul, aşa că, vom afla în curând.
Roteşte butonul ăla.
- Eşti binecuvântat. - Credeai că-s doar un chip frumos.
Cum merge, Edison ?
Du radioul ăla la băieţi, să vedem dacă chestia asta funcţionează.
Sigur.
- Frank, am vrut să-ţi mulţumesc. - Pentru ce ?
Pentru o nouă şansă.
Cu toţii o dăm în bară până la o limită...
- Tu doar... - Am depăşit limita.
Eşti aici, deoarece eşti cel mai bun pentru treaba asta.
Nu din milă ?
Puţin.
Radio Eroii Monumentelor e pe care să emită.
- Sper să pună muzică. - Către Londra, toate navele pe mare.
Vă auzim foarte bine.
- Cât de departe bate ? - Vom afla asta mâine.
Am înţeles.
Sunt toţi băieţii acolo ?
Da.
Ascultaţi, băieţi...
Cred că ar trebui să ştiţi adevărul.
Misiunea asta n-a fost concepută pentru a reuşi.
Dacă ar fi fost sinceri, v-ar fi spus asta.
La câţi oameni mor, cui îi mai pasă de artă.
Se înşeală.
Pentru că asta-i exact pentru ceea ce vom lupta.
Pentru cultură, pentru...
Un mod de viaţă.
Poţi şterge o generaţie de oameni,
le poţi arde casele, terenurile, cumva se vor întoarce.
Dar dacă le distrugi creaţiile,
istoria...
E ca şi cum n-ar fi existat niciodată.
Doar cenuşă plutind.
Asta e ceea ce vrea Hitler.
Şi ăsta-i un lucru pe care nu putem să-l permitem.
Ne vedem dimineaţă.
Acum, sunt deprimat.
Vreau să ţin un toast.
Cred că voi băieţi sunteţi... De treabă.
Şi sunt mândru să fiu... Eroul Monumentelor.
Când a izbucnit totul, am vrut să fiu pilot zburător, pilot de vânătoare.
Dar am vederea slabă şi nu aud prea bine.
Asta e singura cale ca să intru în războiul ăsta.
Nu sunt o vedetă newyorkeză
şi nici n-am câştigat vreun premiu, ca voi.
Dar cred că simţiţi la fel.
E vremea noastră.
Ţara mea vă mulţumeşte... şi eu vă mulţumesc.
La naiba cu nemţii !
"Aştept" această companie.
Pentru Eroii Monumentelor.
- Pentru Eroii Monumentelor. - Pentru Eroii Monumentelor.
Ai copii ?
Da, doi. Unul de 12 şi unul de 9 ani.
- Băiat şi fată ? - Două fete.
- Două fete... - Da, ştiu.
Eu am un băiat.
Un băiat de 17 ani. E...
În Mişcarea de Rezistenţă, în nord.
- În nord ? - Da.
- E greu acolo. - Da, e greu.
Vremuri grele.
Da, vremuri grele.
Vrei să zbori ?
Paris !
Am întârziat ?
Mai mult de 4 ani. Ce mai faci, James ?
Bună, Rene.
Câte opere de artă aţi salvat ?
Colecţia naţională e în siguranţă.
Dar colecţiile private...
- Au dispărut toate. - Toţi colecţionarii privaţi ?
Toţi colecţionarii privaţi evrei, prin decret, sunt ilegali.
Goring a venit aici la cumpărături.
Şi unde le-a dus ?
În Germania, la casele lor.
Ei bine, Rene...
Armata americană vrea să vă ajute să le recuperaţi.
Sunt fericit să aud asta.
De unde începem ?
Claire Simone !
Claire Simone ?
Speram cu dvs despre artă să vorbesc...
Arta furată.
Da ?
Aş vrea să mă prezint în mod corespunzător. Sunt James Granger.
Sunt curator de artă medievală la Met...
New York.
Ştiu cine eşti.
Atunci... ştiţi că aş vreau să te ajut.
Nu ştiu nimic.
Şi nu mai vorbiţi în franceză !
Sau cum se cheamă limba asta pe care o vorbiţi.
Dacă nu era pentru noi, aţi fi vorbit germană.
Nu...
Dacă nu era pentru voi, puteam fi moartă.
Dar încă vorbesc franceză.
Bine.
Aşadar...
Cum vă pot ajuta să furaţi operele noastre de artă furate ?
Nu de asta sunt aici. Sunt aici să vă ajut s-o recuperaţi.
Da, ca să vă umpleţi muzeul.
Am auzit că eraţi la Jeu de Paume în timpul ocupaţiei.
Am fost.
Mă interesează ce-aţi văzut acolo.
Goring a venit aici de mai mult de 20 de ori.
A luat tot ce şi-a dorit.
- Unde le-a dus ? - Cine ştie ?
Cred că ştiţi.
Aţi vorbit cu Rene.
Aţi fost aici tot timpul ?
Fireşte, sunt colaborator. N-aţi auzit ?
I-am ajutat pe nemţi să ne fure operele de artă.
De asta sunteţi aici ?
Dvs ce credeţi?
Cred că aţi lucrat cu Rezistenţa.
Şi cred că pot să-i conving să vă elibereze.
De ce ?
Ştiţi unde au fost duse operele de artă ?
Cine întreabă ?
Curatorul de la Met ?
Am pus toate tablourile într-un camion şi le-am trimis la Bruxelles cu doi preoţi.
Dar germanii le-au găsit şi le-au luat.
Pot vorbi cu preoţii ?
Au fost împuşcaţi.
Ca să le găsim, vom face un pas înainte la Armata a treia şi vom intra în Germania.
Prioritatea numărul unu Preston, ai înţeles ?
Naziştii nu le pot păstra.
Le vom găsi.
- Ştiu. - Fii cu băgare de seamă.
Se spune că Altarul, e cea mai dorită operă de artă.
Cum ai citit toate astea ?
- E în engleză. - Da, ştiu asta.
Nu ştiam că ştii să citeşti.
Uşurel.
Sam, când ai părăsit Germania ?
În 1938.
Da, aveam 13 ani.
Ai plecat cu familia ?
Părinţii, bunicul, au rămas.
- În ce oraş ? - Karlsrue.
E un muzeu renumit, acolo.
Au autoportretul lui Rembrandt.
Te-ai născut să fii un Erou al Monumentelor.
- N-am văzut tabloul ăla. - Nici eu.
Nu aveam voie.
Bunicul mi-a spus că din cauză că eram prea mic.
Dar apoi...
A izbucnit războiul şi...
Întreaga Europă era prea mică pentru Hitler.
Ai mai auzit ceva de bunicul tău ?
Nimic de vreo patru ani.
A fost ridicat şi dus.
- Unde ? - La Dachau.
Cum funcţionează asta ?
Ce se întâmplă ?
Pare a fi o mică problemă.
Una mică.
Uite o idee...
Lăsăm armele,
tu pleci pe drumul tău,
noi pe drumul nostru...
Fără resentimente.
Nu vorbeşte engleză.
Nici o boabă.
Bine.
- Mă gândeam că poate iei loc. - Poate luăm cu toţii loc, o clipă.
Bine.
Nu fumez.
- Ia o ţigară. - Nu fumez.
Ia o nenorocită de ţigară.
John Wayne.
N-ar trebui să-l arestăm ?
Nu pleacă nicăieri.
Ce-a fost luat ?
Bustul lui Charlemagne, altarul pe care era Haina Mariei.
Bine. Cât de departe spre est ?
Am auzit un comandant menţionând oraşul Merkers.
Merkers ?
- Vă rog, n-avem nimic de împărţit cu dvs. - Şi nici noi cu voi.
Lăsaţi-ne să le luăm înapoi, nu le păstraţi.
Părinte...
Atenţie !
Bine.
Unul dintre noi trebuie să-i distragă, iar celălalt să-i elimine.
Pare un plan bun.
- Bine. Îi distrag eu. - Ba îi distrag eu.
- Tu ai o familie. - Şi tu la fel.
Bine, tu îi distragi şi eu mă ocup de ei.
De acord.
N-am mai împuşcat pe nimeni până acum.
- E uşor. - Tu ai împuşcat ?
Sunt pe cale s-o fac.
Bine. Eu trag, tu te duci.
- Armele jos ! - Nu, nu !
Rahat.
Rahat, rahat !
Vino ! Fir-ar să fie !
- Îl vom ţine cu noi. - Cred că aşa e cel mai bine.
- Bună seara ! Cine-i comandantul tău ? - Colonelul Langton, domnule.
Vă duc la el, urmaţi-mă.
Trebuie să discut cu colonelul Langton.
- Sunt aici, locotenente. - Donald Jeffries, dle, ce mai faceţi ?
- Aveţi un moment ? - Te pot ispiti cu un coniac ?
Mă puteţi ispiti foarte uşor, dle, dar nu, mulţumesc.
- Locotenente, ne aduci veşti proaste ? - Nu, deloc, dle, nu.
- Speram doar să ajung în oraş. - În ce oraş, în Bruges, de ce ?
Colonele, treaba mea e să protejez operele de artă,
astfel încât, la terminarea războiului să mai rămână câteva ceva.
Într-o catedrală din Bruges, e "Madona cu Pruncul" a lui Michelangelo.
Singura lui sculptură care a părăsit Italia.
Şi dacă o pot proteja, mi-ar plăcea s-o văd în picioare şi mâine.
Ai o treabă neobişnuită, locotenente.
Poate că există şi veşti bune pentru tine. Nu mergem la Bruges.
Am făcut o înţelegere cu primarul.
Nu vom ataca oraşul şi nemţii pleacă, aşa că...
Atunci când ajungem acolo, vom lupta în afara oraşului Bruges.
Dacă-i prindem. Se deplasează rapid.
Aţi văzut asta, dle colonel ?
Nemţii au distrus Florenţa.
- Vor face la fel cu Bruges. - Nu, locotenente, n-o vor face.
Asta nu-i Italia.
Războiul se apropie de sfârşit şi nemţii ăştia vor doar să ajungă acasă.
Nu vor distruge niciun oraş din Franţa, sunt pe fugă.
În ciuda acestui lucru, dacă-mi daţi măcar două gărzi...
Nemţii n-au timp ! N-au explozibil ! N-au nici măcar tancuri !
Nu, dle, nu voi risca o confruntare directă.
Ne vom onora înţelegerea. Şi când vom ajunge în Bruges
îţi vei putea termina treaba la catedrală.
Ai înţeles ?
Înţeleg.
Mai e ceva ?
Nu, dle, mulţumesc.
Vorbeşte vreunul din voi engleză ?
Eşti catolic, locotenente ?
În seara asta sunt.
Dragă tată,
ai fi impresionat dacă ai şti de aventurile mele
cu aceşti oameni minunaţi.
Ţi-ar aminti de vânătorile noastre de comori, de când eram copil.
Dar în loc de un fluier sau o şapcă,
premiile noastre sunt tablouri de Rembrandt şi Rubens.
E ciudat că-ntr-un loc plin de moarte eu m-am simţit mai viu ca niciodată.
Gândurile mele zboară la povestirile spuse
pe străzile astea, despre lungul drum al Madonei la Paris
şi întoarcerea ei triumfală în urma căderii lui Napoleon.
Poţi vedea mâna ei de porţelan ce ţine delicat un prunc
pentru a-l proteja de un destin care ştia că va veni.
Ştiu că pe timp de război datoria mea poate părea mică
şi poate că e...
Dar eu rămân silitor şi hotărât în ceea ce cred.
Marile opere de artă nu pot aparţine unui singur individ.
Cel puţin nu spiritual.
Madona e la fel de mult a mea, pe cât a fost a lui Napoleon.
Iar mâna ei mă protejează blând de o soartă
care ştiu că va veni.
Tată, ştiu că am fost o mare dezamăgire.
Nu vreau să mă scuz, dar crimele mele au fost calităţi pe care le-am găsit
pe fundul unei sticle.
Nu am încercat să te rănesc prin aceste acţiuni.
Tânjesc după şansa să fiu înapoi pe acel piedestal pe care mă plasai.
Poate că aici te pot face mândru din nou. Aici, la picioarele Madonei noastre.
Sunt umil şi recunoscător.
Şi mi-e dor de casă...
Şi de odihnă.
Am mare nevoie de odihnă.
Voi mai scrie când voi putea. Sănătate şi mult noroc.
Donald.
Asigură-te că familia lui primeşte astea.
Bine.
Mulţumesc.
- Locotenente, ţi-am spus să nu te duci. - Am fost nesăbuit.
- Şi au luat-o pe Madonna ? - Da.
Ar face bine s-o aducă înapoi.
- Ce ai aflat ? - Puştiul ne-a spus de oraşul Merkers.
Crede că sunt ascunse acolo nişte opere de artă.
- Merkers ? - Da, M-E-R-K-E-R-S.
- MERKERS. - Am recepţionat.
- Vreo veste de la Granger ? - Nimic încă.
S-a dezlănţuit iadul aici. Nu ne vor lăsa să trecem.
- Aşteptăm în Saint Metz. - Ne întâlnim acolo.
- O treabă dată naibii cu Donald. - O treabă dată naibii.
- Ce sunt toate astea ? - Vieţile oamenilor.
- A căror oameni ? - A evreilor.
Au plecat.
Aţi rămas aici.
Sunt un spion, mai ştiţi ?
Nu se mai întorc.
Ei bine, Claire, treaba mea e să găsesc opere de artă şi să le înapoiez.
Şi ăsta pare un loc bun cu care să încep.
DECEMBRIE, 1944 BĂTĂLIA DE LA BULGE
Ăsta-i bun. E foarte bun.
Asta le întrece pe toate.
Doar pentru că suntem în război, nu înseamnă că nu putem să mâncăm bine.
- Ce-i acolo ? - E un mesaj de acasă.
- Trebuie să confiscăm un fonograf. - Bine.
Doctore ! Suntem aici !
L-am luat de pe marginea drumului, a încasat unul în piept,
piciorul îi sângerează ca naiba, l-am acoperit cu o pătură.
Să-i scoatem cămaşa să vedem cât e de grav.
Vei fi bine, fiule. Vei fi bine. O să-ţi dăm nişte morfină...
Vreau nişte morfină aici !
- Cum îl cheamă ? - Nu ştiu.
Salut, tată ! Crăciun fericit !
Am aici un grup de monstruleţi care vor să te salute.
Îi puteţi spune Crăciun fericit, bunicului ?
- Crăciun fericit ! - Crăciun fericit, bunicule !
În regulă, gata ? Şi...
Poţi scoate garoul, locotenente.
- Va fi bine ? - Va fi bine.
Îl poţi aduce pe preot ? Joe, îmi aduci odată morfina aia ?
Îl aduc eu pe preot.
De ce ţi-e frică ?
Că le vom păstra, ca ruşii.
Ruşii păstrează operele ?
Au pierdut 21 de milioane de oameni, Frank.
Au creat o brigadă a trofeelor,
să colecteze şi să păstreze toate operele furate.
Ca despăgubiri.
"Brigada Trofeelor", o poreclă elegantă.
Ca "Eroii Monumentelor" ?
Am primit o scrisoare de la tatăl lui Donald.
Spune că ar trebui să fiu mândru
că l-am ajutat pe Donald să-şi recapete demnitatea.
Nu mă simt prea mândru.
M-a întrebat de Fecioară. Nici măcar nu ştiu unde s-o caut.
Trebuie să ştim ce ştie Claire, James.
- Sunt aproape, Frank. - Bine.
Şi acum îi avem pe ruşi.
Puneţi-i pe nazişti în camion.
Daţi-le nişte pâine.
Aveţi grijă cu acele tablouri.
Atingeţi doar ramele.
Ramele pe care le putem înlocui.
- Uitaţi-vă la asta. Ştiţi ce este? - Nu.
E un ordin direct, decretul Nero.
Scris de Hitler, semnat de Hitler.
Spune că, dacă el moare sau Germania e cucerită,
să se distrugă totul.
Totul.
- Unde au dus operele? - În Germania...
Înţelegeţi că sunt aici să vă ajut?
Înţeleg, dar tu nu sunteţi în Germania.
- Oamenii mei sunt. - Nu vă cunosc oamenii.
- Va trebui să aveţi încredere în cineva. - Da, spuneţi-mi de cine.
REMAGEN, GERMANIA
- Ce găteşti? - Păduchi.
- Se numeşte decretul lui Nero. - De ce?
Granger l-a luat dintr-un tren plin cu opere ce mergea în Germania.
Spune că dacă Hitler moare, trebuie să distrugă podurile,
căile ferate, arhivele, operele de artă.
Doamne.
- Crezi că-s majoritatea în Siegen? - Ştim c-au trecut prin Siegen şi Merkers.
- E multă artă pentru două oraşe. - Ce mănânci?
- Viţel uscat, vrei? - Nu.
Garfield, tu şi Jean-Claude mergeţi în Merkers.
Şi noi mergem în Siegen.
Să sperăm că nimeni nu-l ucide pe Hitler.
Nu credeam c-am s-o spun vreodată.
Ne întâlnim în Nuremberg.
Asta doare, e foarte dureros.
- Deci, sunteţi artişti? - Nu, suntem colecţionari din New York.
- Tipul ăsta e arhitect. - Mereu am vrut să văd New York-ul.
Cel mai grozav oraş din lume.
- Ai văzut vreodată München? - Nu, dar îl vom vedea în curând.
- Ce-a spus? Ce-ai spus? - Mi-a zis să nu mă enervez.
Bine, bine, să continuăm.
Am un nepot care a studiat arta în Paris.
Da, stă la câţiva kilometri de aici. Probabil v-ar putea ajuta.
- E soldat? - A fost soldat, ca voi, dar e băiat bun.
Sigur, voi sunteţi nevinovaţi cu toţii.
Bine, bine... Spuneţi A.
Avem oaspeţi.
Deci, cât timp ai stat în Paris? Ai studiat în Paris?
Da, doi ani... Eu şi soţia mea iubim Parisul.
- Aveţi tablouri frumoase. - Mi-aş dori eu.
Sunt doar replici, Cezanne, Renoir.
Sunt făcute bine.
Şi dvs unde aţi studiat arta?
La Harvard. Am studiat arta contemporană.
Caută opere de artă, vor să protejeze piesele istorice.
E un lucru onorabil pe timp de război.
Credem că SS-işti au scos operele din Franţa şi le ascund.
Le-am zis că probabil i-ai putea ajuta.
N-am făcut parte din SS... am fost soldat, ca voi. Dacă vă pot ajuta în vreun fel...
Cunoaşteţi un colecţionar pe nume Rothschild?
Rothschild?
E una din cele mai mari colecţii de artă din lume.
- E francez, nu? - E evreu.
Nu, nu-l cunosc.
- Soţia dvs vorbeşte engleză? - Nu, nu.
Bine.
Pe spatele tabloului lui Cezanne scrie Rothschild.
- A fost un cadou. - Şi cel pictat de Renoir?
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Heil Hitler.
Soldat, încotro e Siegan?
Chiar aici, locotenent.
Ar trebui s-o luăm pe aici, cine naiba ştie.
Poate era mai bine înainte.
Dacă ajungem la un turn cu clopot, am mers prea departe.
- Ce crezi? - Cred că nu mai trebuie să mergem
pe drumul ăsta.
Stai, stai!
Un armăsar.
- Uită-te la el. - E o frumuseţe.
E de curse. Hei, amice. N-am nimic să-ţi dau.
Hei, amice!
N-am nimic pentru tine.
- Oferă-i o ţigară. - Vrei o ţigară?
Cred că s-a lăsat de fumat.
Jean-Claude!
Fir-ar să fie! Fir-ar să fie!
- Unde sunt lovit? - Doamne!
Termină! La naiba!
Uită-te ce mi-au făcut!
Ce mod tâmpit de-a muri! Rahat!
Ajutor! Ajutaţi-mă!
Vă rog!
Când am început misiunea asta, nu ştiam dacă ne putem numi soldaţi.
Am fi riscat ca acei tineri care luptau şi mureau.
Era corect să ne întrebăm.
Ţine asta şi dă-i-o soţiei mele. Nu vreau s-o murdăresc cu sânge.
Jean-Claud, rezistă.
Nu mai suntem doar spectatori în război. Suntem actori.
La fel ca toţi ceilalţi soldaţi.
Termină.
Cu pierderea lui Donald Jeffries,
ne-am câştigat dreptul de a îmbrăca uniforma.
Acum ne-am pierdut al doilea om.
La început susţineam că nicio operă de artă nu merită viaţa unui om.
Ultimele luni nu mi-au dat dreptate.
Asta ne e istoria şi nu trebuie să ne fie nici furată, nici distrusă.
Trebuie să fie înălţată şi admirată...
Cum au făcut aceşti oameni curajoşi.
Şi acum, le suntem datori să ne încheiem misiunea.
Walter, de ce nu te duci acasă să te odihneşti puţin ?
Apoi ne vom reuni.
Dacă nu te deranjează, aş vrea să stau până la final.
E perfect.
De acord, să vedem unde suntem.
Stokes, am luat asta de la un ofiţer SS, era prin Paris.
E o hartă. Avea o casă plină cu opere de artă furate.
Nu înţeleg.
Siegen... Siegen. Doar am fost acolo, nu-i nimic.
Merkers, Merkers.
- Nu sunt căi ferate. - Sunt câmpuri de aterizare ?
- Nu. Bernterode, Salzburg. - Dle, acolo nu-i Salzburg.
Salz înseamnă sare. O mină de sare.
Kalium e potasiu.
Fiecare oraş are un simbol alături.
Bernterode e o mină de potasiu. Merkers e o mină de sare.
Altaussee e mină de sare.
- Siegen... - Cupru.
Da, e o mină de cupru la Siegen.
Dragă James,
ieri am găsit 16 mii de opere de artă furate
îngropate într-o mină nemţească de cupru.
Se pare că nemţii au avut mai multă grijă de picturi decât de oameni.
Nu era Madonna pentru care Donald şi-a pierdut viaţa,
dar poate vom fi mai norocoşi la următoarea mină, la Merkers.
Prin urmare vei găsi ordinul de transfer. Avem nevoie de tine,
acum că i-am pierdut pe Jeffries şi Jean-Claude.
Drum bun.
Viktor Stein a fost arestat.
- Bonjour, monsieur. - Bonjour.
- Vă pot oferi o cafea ? - Nu ştiu ce să zic.
- O cafea. - Da, doamnă.
Era să nu vă recunosc.
- Părul meu ? - Nu !
Nu v-am mai văzut zâmbind.
Ei bine, James, la Paris e aprilie, n-aţi auzit ?
- I-au dedicat cântece. - Chiar ?
- Eraţi la cumpărături pentru soţia dvs ? - Pentru soţia mea ?
Toate femeile adoră parfumul franţuzesc.
- Chiar şi franţuzoaicele ? - Desigur, mai ales franţuzoaicele.
- Îi scrieţi soţiei zilnic ? - Nu.
- Domnu' - Merci.
- Dar îi scriu. - Şi sunteţi un soţ bun ?
- Aşa îmi place să cred. - Noaptea, în Paris,
se găsesc mulţi soţi buni pe stradă.
- E războiul... - E Parisul.
Sardine...
Crackeri...
- Şi nişte carne la conservă. - Vreţi să sărbătoriţi ?
Nu. Fac provizii.
Mi-au dat ordinul de transfer aseară.
Plec spre est.
- În Germania ? - La Merkers.
Acolo e o mină unde mă voi întâlni cu ai mei.
Da, citeam despre ai tăi. Au găsit opere de artă.
- Foarte multe. - Şi le-au restituit.
Care s-au putut. Încă nu ştim cui aparţin restul.
Când plecaţi ?
Mâine dimineaţă.
Atunci trebuie să sărbătorim în seara asta.
Aceasta e adresa mea...
Aduceţi carnea la conservă, eu aduc vinul.
Cum să mă îmbrac ?
Formal, desigur.
Formal, desigur, aşa ziceam şi eu.
Intră.
- Nu glumeaţi. - Nu.
- Nu glumesc niciodată. - E tot ce aveam mai bun.
De ce nu puneţi nişte vin ?
Am adus ceva. Brânză, Brie...
- Şi croissante. - Bien. Foarte franţuzesc.
- Am gătit o găină. - O găină ?
Da.
Va fi gata imediat.
Luaţi. Puneţi-vă asta.
Ştiţi, în Franţa...
Când sunteţi invitat la o cină formală, trebuie să vă îmbrăcaţi adecvat.
Îmi pune ochii în evidenţă.
Atunci o puteţi păstra.
Merci.
Rosenberg, Goring...
Lohse, von Behr...
Astea sunt figurile cheie din ERR, echipa operativă a lui Rosenberg.
Au început cu colecţionarii evrei în 1940.
- Stahl. - Fermierul SS-ist.
Fermierul...
Uite-l aici, von Going când inspecta operele de furat şi trimis în Germania.
Majoritatea operelor erau fotografiate şi luate.
Apoi îi trimiteau lui Hitler albume pline de opere de artă furate.
Şi operele maeştrilor moderni, ca Picasso, Kline...
- Da. - Max Ernst...
Erau arse în curte.
Sute de picturi.
Credeţi că tablourile astea sunt în mine ?
Nu.
Nu în astea.
E tot ceea ce am, James.
- Asta e viaţa mea. - Înţeleg.
Aici sunt toate capodoperele ce au trecut prin Jeu de Paume.
Am păstrat listele cu mecanicii de tren, chitanţele,
scrisorile pentru fiecare operă în parte.
Cui a aparţinut, cine a luat-o, unde au dus-o.
Am câte un semn colorat pentru fiecare piesă corespondentă.
Dumnezeule !
Vi-l dau. Acum e responsabilitatea dvs.
Înţeleg.
În Alpii Bavarezi e un castel. Neuschwanstein.
Acolo ar trebui să găsiţi majoritatea operelor de artă.
Mulţumesc, Claire.
Un salut naziştilor de la mine, când veţi fi acolo.
O voi face, desigur.
Ştiţi, am terminat vinul, dar am nişte coniac.
Trebuie să plec.
Aţi putea rămâne.
E Parisul... ştiţi ?
Îmi ador cravata.
APRILIE 1945 MERKERS, GERMANIA
- Salut, băieţi ! - Salut !
- Bine ai revenit, dle. - Bine ai revenit.
- Ce plăcere ! - Cum a fost vacanţa ?
Unde-i Stokes ?
Nu-i aici, nu ?
Cine ?
Madonna.
Nici aici, nici la Siegen.
- Va ieşi la iveală. - Nu sunt sigur.
Donald era mândru de ceea ce făceam.
Mândru că făcea parte din asta.
Peste o mie de ani nu va mai fi niciun Reich...
Nicio patrie-mamă, niciun muzeu al Fuhrerului.
Dacă vieţile lui Jean-Claud şi Donald au servit la asta, atunci...
Bănuiesc că merită.
- Mai am ceva de făcut. - O vom găsi.
Da.
Voia ce-i mai bun.
Voia totul.
- Soldat, ce scrie acolo ? - Depozit.
- Vezi dacă sunt lanterne pe acolo. - Da, dle.
Totul bine ?
Sam ?
Da !
Astăzi, la 400 metri adâncime în Merkers, Germania,
soldaţii noştri au descoperit 100 de tone de lingouri de aur.
Întreaga rezervă germană. O lovitură zdrobitoare pentru Hitler.
O veste excelentă.
Felicitări pentru generalii Patton, Bradley şi Eisenhower.
Probabil că armatei nici nu-i pasă de artă,
dar îi pasă sigur de aur.
- Soldat, vino cu mine. - Da.
N-aţi fost prezentaţi.
Sam e vecinul tău de casă, dle Rembrandt.
Să-i spui bunicului tău când te vei întâlni cu el.
Îmi pare bine să vă cunosc.
- Am găsit câteva camioane. - Pot să ştiu cum ?
MINA HEILBRONN, GERMANIA
- Par dosare, probabil au ars documente. - E multă mizerie. O oală veche.
- Stokes ! - Da ?
- Poţi veni o clipă aici ? - Da.
Ce ai găsit ?
Opreşte-te.
Cred că am călcat pe o mină terestră. Nu ştiu cum.
- Ce voiai să faci ? - Mă plictiseam.
- Eu nu m-aş mişca din loc. - Va trebui s-o fac până la urmă.
- Campbell, Garfield, veniţi încoace ! - Ce pot face ei ?
- Sunt arhitecţi. - Deci se ocupă cu explozivii.
- Ori ei, ori Savitz. - Ce este ?
- Aici e totul ars. - Rămâneţi unde sunteţi.
Se pare că locotenentul nostru a călcat pe o mină neexplodată.
- Ce-ai vrut să faci ? - Aceeaşi întrebare.
Va trebui oricum să iei piciorul de acolo.
- Da, va trebui. - Probabil că mina a fost deteriorată de foc
încât nu se va întâmpla nimic.
- Care-i probabilitatea. - Foarte probabil.
Dacă n-ar fi, va fi o explozie grozavă.
- Cât cântăreşti ? - 79 kg.
La facultate aveam 79.
Şi acum ?
Dacă am făcut treabă bună, ar trebui să poţi ridica piciorul.
Ce-ar fi să ieşiţi de aici !
- Stăm cu tine să-ţi ţinem de urât. - Nu-i nevoie, Frank.
- Eu cred că da. Băieţi ? - Eu nu plec nicăieri.
Eu stau aici.
Şi eu.
Bine, James, aşa va fi.
În cazul în care chestia asta ne aruncă-n aer...
A fost o onoare să servesc alături de voi.
- Asemenea. - De acord.
Bine, atunci număr până la trei şi ridic piciorul.
- Bine. - Cu calm.
- Unu ! - Iisuse !
Ce rahat !
- Ce s-a-ntâmplat cu doi şi trei ? - M-am panicat.
Eram sigur că n-o să sar în aer.
Picasso.
E aur ?
De dinţi.
Altaussee !
Iconostasul altarului din Gent e în mina din Altausee.
Poftim ?
- E aici, uită-te la dată. - Ce ai găsit ?
- Sam, ajută-ne. - Ce este ?
- A fost dusă acolo acum un an. - De unde ştii ?
Nu mai zice nimic aici.
Tot acolo este.
Mergem s-o luăm ?
Dă-i lui Claire un mare pupic.
Cred că i-ar plăcea.
- Sergente, vrem să ajungem la Altausee ! - Tot înainte pe acolo.
- Voi încotro vă-ndreptaţi ? - Acasă.
Germania s-a predat, războiul s-a terminat.
- Serios ? - Da.
Acum n-ar trebui să se organizeze o paradă ?
- Probabil că nu în Germania. - Da, ai dreptate.
Fir-ar să fie, au aruncat mina în aer !
- Mai sunt alte intrări ? - Pe celelalte două le-au aruncat în aer.
Probabil că armamentul lor era aici. Nu voiau să le găsim.
Cine a dat ordinul ? Războiul s-a terminat.
Întrebaţi-l pe el. În oraş se ascundea un friţ.
Sam, tu şi cu Savitz căutaţi pe careva să vă facă o hartă a minei.
Eu pot să examinez celelalte două intrări.
Foarte bine. Căpitane, pot vorbi cu friţul ?
Sigur că da.
- Ai nişte ţigări ? - Da.
Mulţumesc.
- Înţelegeţi ce vorbesc ? - Da.
- Vreţi o ţigară ? - Nu fumez.
Aş vrea să vă pun câteva întrebări.
Aşa credeam şi eu.
De ce aţi aruncat-o în aer ?
Ce era în mină ?
Sare, aşa cred.
- Ştiţi că războiul s-a terminat. - Felicitări.
Ştim că în mina aceea erau opere de artă pentru care am fost însărcinaţi
să le găsim.
- Le-aţi luat ? - Ce-mi oferiţi pentru răspunsul meu ?
După cum spuneţi, războiul s-a terminat.
Am executat ordinele, nu am comis nicio crimă.
Conform convenţiei de la Geneva eu voi fi eliberat şi trimis acasă.
Mi s-a spus că, înainte de a fi trimis aici,
aţi condus un lagăr de concentrare.
- Cine v-a spus ? - O păsărică.
- Sunteţi cumva evreu, dle locotenent ? - Nu.
Atunci... ar trebui să-mi mulţumiţi.
Ştiţi, nici eu nu fumez.
E prima mea ţigară.
Dar...
vreau să-mi amintesc de momentul acesta.
Voi pleca în curând acasă.
Am un apartament frumos la New York, în Upper West Side.
Există o cafenea aproape care se numeşte Sid's.
În fiecare dimineaţă...
Mă duc acolo pe jos. Îmi iau o cafea, o chiflă
şi citesc ziarul.
Mă gândesc la asta în fiecare zi aici. E primul loc unde mă voi duce
când voi fi acasă.
Mă voi aşeza acolo şi voi mânca o chifla prăjită cu ceapă
a lui Sid Meldman.
Şi voi citi un mic articol din New York Times, pe la pagina...
18...
Unde scrie că dumneata, colonele Wegner, aţi fost spânzurat pentru crime de război
şi îngropat într-un mormânt fără nume.
Şi-apoi m-aş gândi la ţigara asta...
Şi m-aş gândi la dumneata, stând acolo cu expresia asta stupidă pe faţă.
Îmi voi termina cafeaua
şi-i voi da lui Sid ziarul să-nvelească peştele.
Nu mă voi mai gândi deloc la dumneata.
Sunteţi sigur că nu vreţi o ţigară ?
N-au fost nemţii, ci minerii din zonă.
Au aflat planul nemţilor şi-au închis toate intrările în mină.
- Se poate intra doar săpând. - Cât timp ne ia ?
O zi sau două, dacă ne ajută şi minerii.
Ar trebui să vă grăbiţi. Trebuie să ne retragem în noaptea asta.
- Cine a spus ? - Ordine de sus.
Teritoriul acesta merge la ruşi. Acum se-ndreaptă către sud.
- Vor ajunge mâine. - Mâine.
Probabil şi mai înainte.
Aveţi explozibil.
Gata. La pământ cu toţii !
- Poate c-ar trebui s-o fac eu. - Ce ştii tu de explozibili ?
- Nimic. - Gata.
Mişcaţi-vă !
Mai lipseşte unul !
- Mai lipseşte unul ! - Glumeşti, nu-i aşa ?
Lipseşte un nenorocit de tablou.
Trebuie să plecăm, băieţi, dacă nu cumva vorbiţi în rusă.
- Ne-am uitat peste tot ! - Nu ne-am uitat aici !
- Ba da. - Nu ne-am uitat.
- Noi suntem aici şi trebuie... - Aici ! Aici, aici !
Nu, aici unde suntem acum. Şi aici nu ne-am uitat.
Eram aici, am fost pe-aici... Unde nu ne-am uitat ? Aici şi aici.
- Aici trebuie ! - Ajută-mă !
Cum ?
Îmi vei simţi lipsa când se va termina totul.
Nu mă-ndoiesc.
Fie.
Acum mi-aş dori ca neamţul acela să te fi împuşcat.
Mda.
- Plecaţi imediat, nu-i de glumă. - Mă duc după Stokes.
Sunt în spatele dvs, căpitane.
Stokes !
Trebuie să plecăm !
Stokes !
Să plecăm de aici.
- Trebuie să plecăm. - Ajută-mă.
- Nu, trebuie să plecăm. - Ajută-mă !
- O, la naiba ! - Mă ajuţi ?
- Trebuie să plecăm ! - Ajutaţi-ne !
- O, la naiba ! - Şi eu am spus la fel !
Şi asta o puteţi adăuga la lunga listă a eşecurilor lui Hitler.
A încercat să ia ceva ce nu putea fi al său...
Trecutul nostru pictat pe pânză sau sculptat în piatră.
Cu ruşii la câţiva paşi de noi
am plecat din Altaussee cu vreo 3.000 de opere,
inclusiv iconostasul din Gent şi Madonna din Bruges.
Am lăsat ceva şi amicilor noştri, ruşii, să ducă la Leningrad.
Ne-am dus în nordvest. Savitz şi Campbell au dus iconostasul în Belgia.
A fost expus la Bruxelles şi apoi restituită Catedralei Sf Bavo.
Datorită sublocotenentului James Granger,
nenumărate opere de artă franţuzeşti, găsite dintr-un castel din Austria,
au fost restituite la Paris.
Mulţumesc, James.
Totul, de la tablouri la sculpturi,
tapiserii, chiar şi bijuterii, a fost restituit.
Cea mai mare colecţie particulară de artă din istoria lumii.
Am găsit şi cinci mii de clopote de biserică,
300 de vagoane,
trei milioane de cărţi şi texte sacre de la Torah.
Luate împreună, e uimitor.
Au fost recuperate peste cinci milioane de opere.
Încă mai lipsesc opere.
"Portretul unui tânăr" al lui Raffaello, şi cu permisiunea dvs,
aş vrea să continui căutările.
Lăsaţi-mă să vorbesc cu secretarul de stat Stimson.
- Vă voi da un răspuns. - Mulţumesc, dle.
- Aţi pierdut oameni în misiunea asta ? - Da, dle, doi oameni.
Un francez, Jean-Claud Clermont...
Şi un britanic pe nume Donald Jeffries ce şi-a pierdut viaţa
încercând să salveze "Fecioara cu copilul".
Locotenent Stokes, am o întrebare...
- Aţi spus "Madonna". - Da, dle, Madonna din Bruges.
- Da. Michelangelo a sculptat-o, nu ? - Da, dle.
- A pierdut un om care voia s-o salveze. - Donald Jeffries.
Credeţi că merită pentru o operă de artă ?
Credeţi că Jeffries ar spune că merită, dac-ar putea vorbi ?
Dac-ar putea vorbi !
Cred că ar spune aşa.
Bine, dar dvs, domnule locotenent ?
Eraţi la comandă, şi aici ajungem la miezul problemei.
Credeţi că peste 30 de ani careva îşi va aminti că au murit
pentru o operă de artă ?
Da !
- Gata ? - Da.
- Să mergem. - Da.
Traducerea şi adaptarea după sonor FlorinA, TTB & dani67
titrarea manuală Titrari.ro. Team
www.titrari.ro
Sincronizarea: sky @ Titrari.ro Team www.titrari.ro