25.000 Ro sync © 17.01.2022
Deoarece spitalul Mercy Falls, care, în mod ironic, se află
la distanță mică față de accident, e pe punctul de a fi închis,
toți răniții trebuie să fie tratați
la spitalul Saint James, din centrul insulei.
Există îngrijorarea că spitalul ar putea fi aglomerat
de vreme ce numărul celor răniți a ajuns la 35.
Această cifră ar putea crește în mod considerabil,
întrucât operațiunile de salvare se desfășoară neîntrerupt.
Se zvonește că numărul celor care și-au pierdut viașa este de 10,
dar, deocamdată, autoritățile nu au emis
un comunicat oficial care să confirme numărul victimelor,
sau cauzele posibile ale acestui teribil accident,
care e, în mod clar, cel mai tragic din istoria insulei.
O primă evaluare a experților în căi ferate pare să indice faptul că
nu a existat nici un obstacol sau vreun defect al liniilor ferate,
ceea ce face ca eroarea umană să fie printre cauzele posibile.
Totuși, din moment ce mecanicul de locomotivă este unul dintre cei ce și-au pierdut viața,
cauza accidentului va fi determinată doar după o investigare completă.
Principală ramură a insulei fiind turismul,
e posibil ca multe dintre victime să fie turiști străini.
Cel puțin doi dintre supraviețuitorii acestui accident,
vor fi intervievați de către autorități,
ei aflându-se pentru prima dată în vizită pe insulă.
Ei au descris că au auzit un zgomot teribil...
Susan.
Ce faci aici sus?
Ea vine.
Dumnezeule, Maggie. Ți-am spus că nu doresc să mai vorbesc despre asta.
Dar o pot simți.
Întoarce-te în pat. Aceasta este ultima noastră noapte.
Mâine nu vom mai fi aici.
Haide!
- Mă doare. - Liniștește-te. Te vom face bine, da?
Ce s-a întâmplat?
Nu știu. Deodată a început să țipe.
Ceva nu e în regulă, asta e clar.
Ți-am spus că e ceva ciudat aici.
- De ce nu mă ascultă nimeni? - Susan, te rog.
Unu, doi, trei...
O, Doamne...
Bine. Stai nemișcat, doar pentru o clipă. Fii cuminte.
Ești sigură că nu a căzut din pat?
Normal că sunt sigură. Dacă ar fi căzut, l-aș fi găsit jos, nu-i așa?
Bine. Dă-i drumul.
Bravo, foarte bine.
Ești un bărbat foarte curajos.
Acum, mai trebuie să facem același lucru încă o dată, bine?
Acum e important să ne spui ce s-a întâmplat, OK?
Nu știu.
Nu?
Bine.
Habar nu are,
sau așa declară el.
O, Dumnezeule!
- Nu are nici o logică! - Nu.
Nu are. Doar ți-am spus!
E OK.
Bine, Simon. Stai nemișcat.
FRAGILE
Traducerea și adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com
Decedat
Două zile mai târziu
D-ra Nichols?
- Bună. - Amy?
- Da. - Bine ai venit pe insulă.
- Mulțumesc. - Eu sunt Roy. Scuze pentru întârziere.
A trebuit să ridic asta. Dacă ai vrea să ții asta, îți voi lua eu bagajele.
Desigur.
- Ai călătorit bine? - Da.
Ei nu mi-au spus că ești americancă. Ai stat mult în Anglia?
E o poveste lungă.
Am în geantă un film pentru copii.
Îmi sunt trimise de acest tip din Manchester o dată pe săptămână.
Sunt filme adevărate; nu-s ca orice alte casete video.
- Îți plac? - Da, cred că da. Dacă sunt bune.
Pregătește-te pentru o călătorie lungă.
Mercy Falls se află destul de izolat.
De aceea, el va fi închis.
De fapt, l-ar fi trebuit să-l închidem deja acum câteva zile.
Cei mai mulți dintre copii
s-au mutat deja la spitalul St. James's, în centrul insulei.
Dar odată cu accidentul de tren și tot ce s-a întâmplat,
paturile s-au ocupat,
așa că nu am avut altă opțiune decât să așteptăm.
D-na Folder te va pune în temă.
Ea este șefa.
Spitalul Mercy Falls
Îmi pare rău că v-am anunțat într-un termen atât de scurt.
Una din personalul nostru s-a îmbolnăvit pe neașteptate acum două zile,
și, sincer, nu am crezut că o să trebuiască să o înlocuim.
Dar, precum vezi, încă ne aflăm aici.
- Sunt sigură că Roy te-a pus la curent. - Da, mai mult sau mai puțin.
Oricum, sper să fie doar pentru câteva zile.
Precum vezi, avem la dispoziție puțin personal.
Sunt sigură că nu e o situație comfortabilă pentru nici unul din noi.
Restul copiiilor se află sus.
Întreg etajul a fost practic demontat.
Am lăsat doar ceea ce ne este practic necesar.
Aaa..încă ceva. Dacă vrei să dai un telefon, trebuie să-ți folosești mobilul.
Liniile telefonice au fost tăiate de ieri.
- Unde să le duc? - Acolo, vin imediat.
Nu există nici un buton pentru etajul 2.
L-au eliberat deja?
Nu ar fi avut nici un rost. A fost închis încă din 1959.
Dacă nu au făcut-o atunci, nu văd de ce am mai face-o acum.
Încă de atunci, acel etaj a fost deconectat de restul spitalului.
Domnișoara Perez, aceasta este domnișoara Nichols.
Va fi în schimbul de noapte până când vom închide spitalul.
- Bună, îmi pare bine de cunoștință. - Bună.
Te las cu domnișoara Perez. Ea te va pune la curent cu toate.
- Va sta în camera 7. - OK.
Este nevoie de mine jos. Mă scuzați.
- Spune-mi Helen. - Amy.
Să-ți arăt.
De fapt, nu mai e mare lucru de văzut.
Da, asta mi s-a spus.
Aceasta este camera de joacă.
După cum vezi, trebuie să le oferim ocupație,
așa că,de obicei, nu vor face probleme.
De fapt, astăzi sunt destul de liniștiți.
- De ce? - E ziua de vizită.
Părinții lor tocmai au plecat.
- Câți copii se mai află aici? - Doar opt.
Probleme respiratorii. Îți voi da detaliile mai târziu.
Aș vrea să mă uit pe fișele lor de observație înainte să mă apuc de lucru.
Stai liniștită, e timp suficient pentru asta.
Haide, să-ți fac cunoștință cu copiii.
Copiii, fiți atenți.
Vreau să faceți cunoștință cu Amy.
Ea va fi infirmiera voastră pe timpul nopții până când vom pleca.
Bună.
- Unde e Susan? - Susan a trebuit să plece, dragă.
Ce mai faceți?
Suntem bolnavi.
Cum te cheamă?
Maggie.
Reynolds.
Ți-ai văzut astăzi părinții?
Nu am nici un părinte.
Nici eu.
Cred că aceste cuburi sunt distractive de stai aici și te joci singură.
Nu sunt pentru jucat.
Atunci pentru ce sunt?
Pentru vorbit.
Cu cine?
OK.
E timpul să strângeți. Masa va fi gata în 5 minute.
- Și nu vreau să v-o spun de două ori. - Ne vedem mai târziu, Maggie.
Iar tu, pune-le la loc de unde le-ai luat.
M-am săturat să găsesc cuburi peste tot.
Îi punem pe toți aici, pentru ca celelalte încăperi să fie eliberate.
Acum sunt mai gălăgioși, dar e mai ușor pentru activitatea de aici.
Acesta e David.
- Bună, David. - Bună.
Și acesta este Richard. Stă la aparatul de respirație artificială de 3 săptămâni.
Dar se face mai bine pe zi ce trece, nu-i așa, Richard?
Cât de des trebuie să fie verificat?
O singură dată.
E controlat electronic. Nu trebuie să fii prea îngrijorată.
- Helen, vrei să ne ajuți puțin? - Ești dornică să începi, nu-i așa?
Îți aparține.
La trei, OK?
Unu, doi, trei..Așa.
- Sunt Amy, noua infirmieră de noapte. - Da, știu.
Acum, du-te și te odihnește puțin, da?
Helen, Simon trebuie să se ducă mâine până la Londra pentru câteva teste,
așa că pregătește-l imediat după masă.
- Bine ai venit, Amy. - Mulțumesc.
Deci, ce ți s-a întâmplat?
Simon și-a rupt piciorul alaltăieri noaptea. Dar acum se simte bine.
Cum s-a întâmplat?
Bună întrebare.
Încă 40 de secunde.
M-a auzit cineva spunând "gata"?
- Fata aia mă scoate din sărite. - Cine?
Maggie.
Văd că le-ai găsit fișele medicale.
Îți va lua ceva timp.
Da.
Matt. Stinge luminile în 5 minute.
OK.
Dacă ai nevoie de ceva, Matt se află jos toată noaptea.
Și Robert trebuie să sosească aici imediat.
El este medicul de gardă. Sunt sigură că amândoi veți face o echipă bună.
- Ei bine, am plecat. Mult noroc. - Mulțumesc.
Maggie...
- De ce ești trează? - Nu pot dormi.
E drăguț.
Știi, când eram fetiță ca tine, aveam și eu unul asemănător.
Știi cum îi spuneam?
"Domnul Somnorilă".
Pentru că mă ajuta să adorm.
Așa că, haide acum...
Charlotte...
Poftim?
Cuburile.
Sunt necesare pentru a vorbi cu Charlotte.
- Cine e Charlotte? - Cred că este o fată.
Ea nu poate vorbi?
Nu. Ea e diferită.
Ea este...mecanică.
Oo...o fată mecanică.
- Despre ce vorbești? - De nimic.
Acum abia vorbește.
Ei bine, poate că atunci ar trebui să ne ducem să o vedem.
Știi unde se află?
Sus.
Nu cred că cineva ar mai putea trăi sus.
Să-ți spun ceva. Dacă această Charlotte se întoarce,
eu și cu tine vom sta de vorbă cu ea, OK?
OK.
Noapte bună.
La naiba.
A mea
E OK. Haideți toți în pat înapoi. Haideți. E OK.
Să mergem, scumpo. Îți promit că totul e OK.
- Richard, dragul meu, totul e OK. - Ce-a fost?
Nu știu. Au fost țevile sau altceva.
Nu. Ea a fost.
Ți-am spus.
E mânioasă.
De 10 minute tot încerc să te sun.
- S-a întâmplat ceva? - Nu știu.
Am auzit ceva și m-am gândit că poate ai auzit și tu.
- Nu, nu am auzit nimic. - Serios?
Bine. Deci, ce ar fi trebuit să aud?
Nu știu. Sunetul parcă provenea de la etajul doi.
- Etajul doi? - M-a speriat pe mine și pe copii.
Aceasta e o clădire veche. Tavanul e plin de țevi de aerisire.
Te vei obișnui.
- Îl pot suna pe doctorul Kerry dacă dorești. - Nu.
E OK.
Amy!
O, minunat.
Hei băieți, fiți atenți. Să nu împingeți.
Mergem cu elicopterul?
Mie nu mi-e teamă.
Bună, Amy.
Cum merge?
Le voi arăta copiilor filmul acela în seara aceasta.
Este ultimul, deci va fi ceva special. Sper că ni te vei alătura.
Da, voi fi și eu.
S-a întâmplat ceva, Amy?
- Cred că sunt puțin îngrijorată. - Deja îngrijorată? Abia ai ajuns aici.
E vorba de una din fete.
E obsedată de ideea că cineva trăiește sus la etaj.
Aa, nu-mi spune. E vorba iarăși de Charlotte, nu-i așa?
Hei, nu te lăsa impresionată. Nu e pentru prima oară.
Ascultă. Mă aflu aici de-o viață întreagă,
și întotdeauna se găsește câte un copil care să jure că a văzut-o.
Ea este practic o legendă urbană.
Nu te îngrijora prea mult cu privire la asta. Ne vedem mai târziu.
Helen, nu-mi pasă de elicopter. Vreau doar să plec, astăzi.
Va trebui să mai aștepți puțin. Ai răbdare, OK?
- Îi este frică. - Ba nu-mi este!
Nu fi prostuț. Pentru ce să-i fie frică?
- Pentru noaptea trecută. - De ce? Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Țevile au luat-o razna și noi toți ne-am speriat puțin. Asta-i tot.
- Cum te simți? Mai liniștită? - Da.
Eu și cu Maggie am început să ne cunoaștem puțin.
Știi...fii atentă cu fata aceea.
Ea poate fi ceva mai...dificilă.
Oricum, din moment ce te afli aici, ai putea să ai grijă de el pentru puțin timp?
- Desigur. - Mulțumesc.
Hei, Simon, puneți o haină pe tine. E frig afară.
Suntem pregătiți pentru a-l lua?
Da, suntem aproape pregătiți pentru a-l lua.
Tu trebuie să fii Amy.
Dr. Kerry. Robert.
- Bună. - Bună.
Am crezut că ești de gardă noaptea.
Ei bine, sunt. Dar nu-l puteam să-l las pe Simon
să fie transferat fără să îmi iau la revedere de la el.
- Suntem amici buni, nu-i așa? - Da.
Matt mi-a spus că azi noapte a fost o mică agitație aici.
O, nu. Nu a fost nimic.
Ne-am...speriat.
Ei bine, acest loc poate fi puțin înfricoșător nopțile,
dar de asemenea și extrem de plictisitor, așa că data viitoare să mă chemi.
- Helen, în 5 minute. - OK.
Copii, veniți și luați-vă la revedere de la Simon.
Ai mai fost până acum într-un elicopter?
- Nu. - Nici eu.
- Ne vedem mai târziu, OK? - Până la urmă, nu voi mai vedea filmul.
Ei bine, nu ai ce pierde. E o porcărie.
- Da. - Zâmbește. Ești mai bine acum.
Da.
O, Amy!
Am uitat să-ți spun. Nu folosi baia asistentelor, pentru că nu mai curge apa.
Nu mai spune.
Susan, ești bine?
Nu.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
Hei!
Roy!
Acum mergem.
Merge în direcția greșită.
Nu te îngrijora. Va coborî jos imediat.
Roy!
Simon?
Ce se întâmplă, Amy?
Ce naiba...
Mă duc să aduc cheia, OK?
Tu, stai aici.
Stai acolo.
- Simon, unde-i aparatul tău de respirație? - Vreau să ies!
Nu. Simon, unde-i aparatul tău de respirație?
E OK. Totul e OK.
Doar respiră în mod normal, totul e OK.
Haide. Ce naiba...?
La naiba!
- Vrea să îmi facă rău. - Ce?
Fata mecanică.
Maggie mi-a spus despre ea.
Dumnezeule! Nu vă mișcați!
- Venim să vă luăm, OK? - Stai aici, nu te mișca!
Rezistă, Amy! Rezistă!
- Ce se întâmplă? - Cheamă-l pe doctorul Marcus.
- Amy... - E OK.
Nu te mișca. Dumnezeule! O, Dumnezeule!
Stai liniștită, Amy. Bine?
Nu te mișca, Amy.
Dumnezeule, nu te mișca.
Haideți, jos!
În sfârșit copiii s-au liniștit.
- Îmi pare rău. - Prostii.
Nu a fost vina ta.
Ce mă bucur că n-am fost eu. Nu știu ce m-aș fi făcut.
Odată, am rămas blocată în lift,
timp de șase ore. Și era mama cu mine.
Dacă ai fi cunoscut-o pe mama, ea...
Domnișoară Perez, de ce nu te duci să vezi de copii?
Tocmai am făcut-o.
Atunci mai fă-o încă o dată.
Ar trebui să te odihnești. Voi lucra eu în schimbul tău.
Nu, sunt OK.
- Mulțumesc. - OK.
Cum dorești.
Câteva specii...
Matt?
Amy...știu ce ai făcut.
Ce zi, nu?
Scuze, te-am speriat?
Ce se întâmplă?
Nimic.
Nimic, nu contează.
Ce faci?
Nimic.
Ai nevoie de ajutor?
Deci, cum te înțelegi cu copiii? Bine?
Bine, da. Totul e chiar bine.
În special, eu și Maggie.
Da, chiar te-ai atașat de ea, nu-i așa?
E orfană, nu-i așa?
Și are și fibroză renală.
Ce "noroc" pe ea.
- Da... - E foarte grav.
Tot ceea ce putem face este să-i ușurăm suferința cât de mult putem.
Cred că...
chestia cu Susan nu a ajutat-o.
Ce vrei să spui?
Maggie chiar era atașată de ea,
și ține mine că ea nu-și face ușor prieteni.
Mi-e puțin frig. Mă duc să-mi pun un pulovăr.
Maggie!
- Ce faci aici? - Ai văzut-o?
Nu. Maggie, te rog, nu iarăși! Nu vom mai discuta despre asta.
Dar ai fost sus cu liftul. Trebuie să o fi văzut.
Dar nu am văzut-o pentru că nu este nimic de văzut.
Ea nu există.
E doar aici.
Nu inventez, Amy.
Ea e cea care i-a făcut rău lui Simon.
Nimeni nu i-a făcut rău lui Simon. E doar...
Atunci, cum de nu poate nimeni să explice ce s-a întâmplat?
Întreab-o pe Susan.
Ea îți va spune.
Robert, vreau să-mi spui ce i s-a întâmplat.
Lui Simon.
Și-a fracturat femurul.
Fractură dublă. De ce?
Ei bine, în această radiografie este o fractură.
Doar una singură.
Aceasta a fost luată 3 minute mai târziu. Apar două fracturi.
Cum îți explici asta?
Uite ce. Nu știm ce s-a întâmplat cu el.
De aceea a fost pus sub observație și de aceea a fost trimis la Londra.
Susan a plecat pentru că îi era frică, nu-i așa?
- Unde vrei să ajungi? - Spune-mi.
OK, poate că îi era frică.
Bună.
Îmi pare rău că vă deranjez.
Aș vrea să vorbesc cu Susan.
E OK.
Mulțumesc.
Scuz-o.
Ești o prietenă de-a lui Susan?
Nu. De fapt nu o cunosc.
Vream doar să vorbesc cu ea.
Lucrez la spital.
Susan a murit ieri.
Mașina ei a derapat pe drum.
E o adevărată tragedie.
Îmi pare foarte rău.
Și tu ești îngrijorată, nu-i așa?
Și Susan era.
Încă de mică mi-a spus toate problemele ei. Avea încredere în mine.
Dar în ultimul timp a devenit reținută.
Aș spune că era speriată de ceva.
Ei bine, Susan nu mi-a spus nimic.
Orice ar fi fost,
ea a decis să caute un alt fel de ajutor.
Ce fel de ajutor?
La mulți ani, prințesă mică.
Mi-a luat mult timp ca să te găsesc, dar iată-te aici,
și acum, că ai împlinit 16 ani, a venit timpul pentru a fi
complet sub vraja mea.
Rose...
Rose!
Nu! Să nu atingi nimic!
Nu voi lăsa pe nimeni să intervină în moartea ei!
Abia aștept să vă văd chipurile, când o să vă ofer cadavrul fiicei voastre.
Rose...
Trezește-te, Rose.
Trezește-te.
Rose...
Dumnezeule, e oribil.
Nu am știut.
De ce te-ai dus să o vezi? Nu înțeleg.
Vream să aflu de ce îi era așa de frică.
Despre ce naiba vorbești?
Ai văzut ce s-a întâmplat cu liftul.
- Și am auzit tot felul de chestii. - Chestii?
Ești sigură că nu te referi la fantome?
Acum, dacă nu te superi, aș dori să scriu o scrisoare de condoleanțe
către familia lui Susan.
Știi cine este Charlotte?
Una dintre fete, Maggie, vorbește despre...
Domnișoară Nichols,
Maggie este o fată foarte specială și sunt sigură că ți-ai dat seama de asta.
Dacă ea dorește să se lase dusă de imaginația ei, las-o în pace,
dar eu cred că tu ești puțin cam în vârstă pentru asta, nu-i așa?
Cred că cineva trebuie să-și asume responsabilitatea.
Responsabilitatea? Nu mă fă să râd.
Domnișoară Nichols, știu exact cine ești.
Îți dai și tu seama că nu te-aș fi angajat
fără să știu nimic de experiența ta.
Așa că, nu mă fă să regret decizia mea.
OK, v-a plăcut?
Gata, acum la culcare.
Haideți, toți. Haideți.
Nu pot să cred. Maggie fără "domnul Somnorilă" al ei!
- Știi ce cred? - Ce?
Cred că prințul o salvează
pentru că el e îndrăgostit.
- Asta cred și eu. - De aceea, el o sărută.
Dar trebuie să fie un sărut al iubirii.
Un sărut al iubirii?
Da.
Când îți dai seama când un sărut e un "sărut al iubirii"?
Când e pe gură.
Simon s-a întors?
Amy!
Nu o atinge.
Ce s-a întâmplat?
- Pe copii. Poți să-i întrebi pe copii. - Am făcut-o deja, Amy.
Și ei nu te-au văzut decât pe tine intrând în panică.
- Nu-i de mirare de ce s-au speriat. - Ceva s-a întâmplat în încăperea aceea.
De ce nu mă crezi?
Te cred, dar sunt sigur că trebuie să există o explicație convingătoare.
- Maggie spune că a văzut-o. - Maggie e doar un copil, bine?
Maggie probabil că a văzut-o.
Era ceva sub acel cerșaf!
Amy, trebuie să te aduni, bine?
Copiii sunt bine acum.
- Doar dacă mai aveți nevoie de ceva... - Nu, e bine. Mulțumesc.
Sunt jos.
Dacă dorești, aș putea...
Pastilele probabil că nu te vor ajuta.
De unde naiba știi? Tu nu știi nimic despre mine.
Nu, nu știu. Dar știu ce ți s-a întâmplat.
Da. Doamna Folder mi-a spus.
Și a fost o greșeală. Da.
A fost o greșeală.
Da...asta trebuia să-i spun...
Haide...
Să-i spun mamei sale... că a fost o greșeală.
Nu, a fost naibii o neglijență, Robert!
A fost naibii o neglijență!
- Taci naibii...Nu mă atinge! - E o slujbă grea.
Dumnezeu știe cât de grea.
Și poate fi o slujbă care ne poate distruge sufletul.
Și toți vom face greșeli.
Eu însumi am făcut multe greșeli, dar nu poți să le cari cu tine toată viața.
Nu, nu, nu...Te rog!
Te rog să nu-mi spui mie ce să simt, OK?
Ceea ce vreau să spun e că poate lucrul acesta te sperie pe tine,
faptul că ești preocupată să nu faci ceva rău.
Ascultă-mă.
E prima dată când te-ai întors la muncă din momentul în care s-a întâmplat.
E ceva natural ca să nu poți încă trece peste acest moment.
Sugerezi că eu am inventat totul?
Că am înnebunit de tot?
Nu spun asta. Dar spun că e posibil ca tu să-i protejezi exagerat pe copii
din cauza faptului că îți este frică.
Ți-e frică de tine însuși, nu știu... Încerc să aflu,
și, o crezi sau nu, eu chiar încerc să te ajut.
Du-te la naiba.
E chiar drăguț.
Ce reprezintă?
Mă tem că n-o să-ți răspundă. Adam e autist.
Adesea nu este conștient de noi.
Mulțumesc.
Părintele Tom m-a sunat să-mi spună că s-ar putea să mă cauți.
Și nu-i în firea sa să trimită oamenii să vină la noi.
Mi-a spus că ați stat de vorbă cu Susan.
Susan a venit să ne vadă acum câteva săptămâni.
Mulți oameni o fac atunci când sunt speriați sau au nevoie de răspunsuri.
Dar nu e așa de ușor.
Știi ce este viața, domnișoară Nichols?
Nu-i altceva decât o călătorie
între cele două lumi.
Lumea noastră, al celor vii,
și lumea celor care au murit.
Vezi tu, aceste două lumi sunt separate.
Noi, cei din această lume, nu-i putem vedea pe ceilalți,
oricât de mult ne-am dori.
Nu este încă pentru noi.
Dar sunt câțiva care,
atunci când se apropie de cealaltă lume,
sunt capabili să zărească acolo diverse lucruri
care au intrat în contact cu această lume.
Susan s-a apropiat.
Era pe moarte.
De aceea putea să vadă.
Charlotte...
Mă tem că în acel spital există ceva din cealaltă lume,
care, din anumite motive, s-a apropiat de lumea noastră.
Ceva care nu acceptă
sau nu înțelege ideea
că nu mai este în viață.
A murit cineva în spital?
Nu contează unde au murit. Nici măcar nu importă unde au trăit.
E mult mai simplu decât atât.
Pur și simplu ei stau aproape de ceea ce ei au iubit.
Asta îi ține acolo.
O, Adam!
Ei bine, se pare că el a fost conștient de tine până la urmă.
Nu a mai oferit nimănui până acum un cadou.
Mai există cineva care spune că o poate vedea.
Știu. Ne-a spus Susan.
Fetița aceea are nevoie de dragostea ta,
chiar are nevoie de ea.
- Are probleme respiratorii. - E OK.
- Folder te-a căutat. - Ce s-a întâmplat?
Maggie...
Numai puțin.
E OK. E stabilă acum.
A mai avut încă un atac.
În ultima perioadă, au devenit din ce în ce mai frecvente.
Bună.
Bună. Ce mai faci?
- Bine, mulțumesc. - Bun.
- Am parcat-o afară. - Mulțumesc.
- Roy. - Da?
Ți-aduci aminte de copiii de care tu mi-ai vorbit, cei care
obișnuiau să vorbească despre Charlotte?
Am nevoie să-mi faci o favoare.
Amy...
Nu știu dacă este bine. Aceste dosare sunt confidențiale.
- Nu-mi pasă. - OK, ei bine...
Cei pe care îi căutăm sunt, după părerea mea...
Marvin Jones.
E de mult timp.
Adesea obișnuia să vorbească despre ea.
Încă mi-l amintesc.
A fost cam dus cu sorcova. A murit pe masa de operație.
Săracul băiat.
Evelyn Thomas. Prin anii '80.
O adevărată îngerașă.
"O prietenă secretă" - așa îi spunea.
Lasă. Nu mai contează.
Amy? Amy, ce se întâmplă?
Încă nu știu.
Maggie, am să te întreb ceva.
Și am nevoie să-mi spui adevărul.
Îmi promiți?
E vorba de Charlotte...
Chiar ai văzut-o?
Nu atinge
Ce nai...
Nu sunt ale tale
Plecăm acum.
- Ce fac copiii? - Sunt cu Helen.
Nu par să conștientizeze ceva din ce s-a întâmplat.
Cu atât mai bine. Dar Maggie?
E bine. Am dus-o înapoi în salon.
Va fi mai liniștită împreună cu ceilalți.
Și acum?
- Cum vom explica asta? - O, domnișoară Nichols...
Acest om este mort! Și nimeni nu poate explica cum s-a întâmplat!
- Dar Simon? Și toate lucrurile ciudate... - Amy...
Mă doare în cot de ceea ce crezi tu!
Trebuie să-i ducem pe acești copii de aici!
-Există ceva rău în acest spital. -Destul!
Toți suntem îngrijorați despre ceea ce s-a întâmplat. Facem tot ce putem.
Mai bine te-ai controla.
Poate că totuși am făcut o greșeală cu tine.
- Isuse! - Amy.
- Ascultă. - Ce?
Lucrurile nu vor fi mai bune înfruntându-i pe toți.
Și atunci ce-ai vrea să fac? Să mă îndop cu pastile
și să pretind că nimic nu s-a întâmplat, la fel cum faceți voi?
Să fug, ca Susan?
Nu, Robert, nu voi face asta.
De data asta, nu-i voi lăsa pe acești copii.
Nu o voi mai da încă o dată în bară.
Helen.
Ce nasol, nu?
Știi...când am plecat în această dimineață totul era OK,
și acum, privește...
plouă cu găleata. Aici nu ai parte decât de ploaie, ploaie și iar ploaie.
Mi-aș fi dorit să nu fi plecat niciodată din Madrid.
Helen!
Nu am nici o umbrelă. Trebuie să merg pe jos până acasă
și ultimul lucru pe care îl simt e ca și cum mi-aș fi spălat naibii uniforma.
Helen, pentru Dumnezeu.
Nu vezi ceea ce se întâmplă? Roy e mort.
Ai știut...
- Susan ți-a spus, nu-i așa? - Nu.
- Susan era nebună. - Nu.
Nu era nebună.
Nu te mai prefă că nimic nu se întâmplă. Nu ne va ajuta.
Și acum, te rog...
Ține-mi locul.
- Ești sigură? - Da. Sunt bine.
Dr. Kerry mi-a spus că pot să mă ridic oricând vreau.
Acolo.
- De unde știi? - Susan mi-a spus.
Maggie, trebuie să te duci în pat.
Te rog, Maggie. Încă nu te simți bine.
Te rog...Du-te.
Charlotte și Mandy. 1959
Amy, fugi.
Fugi!
- Maggie, du-te-n pat. - Unde naiba ați fost amândouă?
- Unde e Folder? - S-a dus acasă.
- "Domnul Somnorilă" al meu. - Maggie, te rog, du-te-n pat.
- Amy... - Stai aici.
La naiba, Robert, uită-te la ea.
E doar o fotografie, Amy.
Sunt o mulțime de fete pe care le cheamă Charlotte.
Fata mecanică.
Te rog.
Nu există nici o Charlotte.
Unde este proiectorul lui Roy?
Ce-i asta?
Osteogeneză imperfectă.
Boala oaselor fragile (de "sticlă").
E destul de rară.
Un fel de mutație a țesutului osului care-l face să se micșoreze,
oasele devenind astfel extrem de fragile
și extrem de predispuse la fracturi.
Isuse.
Cu siguranță că nu știau prea multe în acele zile.
Tratamentele erau destul de primitive.
O, Dumnezeule...
Crizele de furie sunt destul de obișnuite în aceste cazuri.
Durerea se transformă în mânie.
Robert,
nu știu cum, dar această fetiță încă se mai află aici.
- Te rog... - Nu, Maggie a spus adevărul.
Ea a văzut-o.
La fel și Susan.
De aceea ea a plecat.
Bine, atunci de ce tocmai ele? Nu are sens.
Susan urma să moară.
Trebuie să te apropii de moarte pentru a vedea, iar ea era aproape.
Și Maggie...
Știi.
Gândește-te. Gândește-te la tot ceea ce s-a întâmplat.
Ea vrea ca toți să sufere la fel cum ea a suferit.
De aceea, ea distruge lucrurile. Ea e plină de mânie.
- Se întâmplă din nou. - Amy, asta a fost în urmă cu 40 de ani.
- Deci, de ce se întâmplă acum? - Nu știu de ce.
Dar știu că se află aici.
E absurd. Nu poți să-mi ceri să cred asta...
Și eu am văzut-o.
- Ce? - Era acolo.
Chiar în fața ochilor mei.
Să plecăm de aici.
Am sunat la spitalul St. James's. Marcus se află acolo.
Le-am spus că e o urgență. Ei vor veni și ne vor lua.
O, Isuse.
Vreau să te duci sus cu Helen și să începi să-i pregătești pe copii.
- Plecăm. - Ce se întâmplă?
Mișcă-te!
- La naiba! Nu pot să prind semnal! - La naiba!
- Trebuie să fie din cauza furtunii. - La naiba!
Folder locuiește chiar lângă țărm.
- Aș putea să-i folosesc telefonul. - Nu.
Mă voi duce eu.
Haideți copii, puneți-vă hainele!
- Plecăm? - Da, plecăm.
- Cu elicopterul? - Nu. Nu în seara asta, Nicholas.
- Unde e Amy? - Maggie?
Emma, vino aici!
- Helen... - Vin, iubito. Jimmy!
- Ce naiba se întâmplă? - Nu știu.
Se înfurie.
Helen, Richard este hiper-ventilat. Va avea nevoie de un echipament mobil.
Încearcă jos în subsol. Cred că mai sunt câteva echipamente acolo.
- Mă întorc imediat. - Să-ți scot asta.
Ce cauți aici?
- De ce nu ești cu copiii? - Trebuie să-i scoatem de acolo.
Trebuie să-i suni pe cei de la spitalul St. James's și să le spui să vină acum!
Ai înnebunit?
Te rog...
OK.
Nu s-a rupt decât acul. Îl voi scoate. Nu vă panicați.
Înapoi!
Înapoi, am spus!
L-am luat!
E "fata de sticlă".
Ar fi trebuit să o rezolvați.
- Ar fi trebuit să mă fi ascultat. - Cum te-ai aștepta să...?
Totul e atât de absurd.
Tocmai am ajuns, când s-a întâmplat.
A fost un scandal.
- Despre ce naiba vorbești? - Infirmiera ei...
Au adus-o ca să aibă grijă de fată.
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu exact.
Fata începuse să se facă mai bine.
Doctorii vroiau să o trimită la un alt spital,
dar a avut brusc o recidivă.
Toți au fost derutați până când s-a aflat adevărul.
Care?
Infirmiera a fost acuzată că a provocat fracturile copilului.
Ea nu dorea ca fata să plece; a devenit obsedată față de ea.
A fost derulată o afacere și ea a fost concediată.
Nu a putut suporta ideea de a fi separată de copii.
- Și apoi s-a întâmplat. - Ce a făcut?
A sufocat-o.
A pus-o pe scaunul ei cu rotile și a aruncat-o în casa liftului.
Nu-ți poți imagina zgomotul.
La un moment dat, era să închidem spitalul.
În cele din urmă, a fost închis cel de-al doilea etaj și totul a fost dat uitării.
La naiba!
Haide, haide! La naiba!
Ce nai...
Charlotte și Mandy. 1959
Helen?
- Amy, unde ai fost? - Toți sunt gata să plece?
Richard. Matt s-a dus în subsol ca să caute un echipament mobil de respirat.
Te rog, stai cu Richard. Robert? Unde e Robert?
Nu știu! Nu știu unde se află Robert.
Nu știu unde ai fost tu. Nu știu unde a fost fiecare.
Taci și scote copiii. Și stați împreună.
Matt?
- Amy. - Robert, unde ai fost?
Nu e ea.
Numele fetei a fost Mandy Phillips.
Totul e aici.
Pe infirmiera ei o chema Charlotte Rivers.
Ea e diferită.
E mecanică.
Ei pur și simplu rămân lângă ceea ce au iubit.
De aceea a început acum.
De ce?
I-a provocat fracturile fetei pentru ca să nu-i fie luată.
Face același lucru din nou.
Se află aici de atâția ani pentru că ea are nevoie de copii.
Haide, să mergem.
-A început când au fost transferați. -Nu putem pleca.
Să mergem!
Helen!
Ce?
OK. Va fi OK.
- Nu-i va lăsa să plece. - Trebuie să-i ținem aici.
Haide.
OK, repede, fugiți!
- Helen, nu! - Ce?
- Întoarce-te! - Du-i înapoi!
- Trebuie să plecăm de aici. - Helen, ai încredere în noi.
- S-ar putea să fi greșit. - Nu!
Am primit un apel de urgență și trebuie să evacuăm.
Robert, fă ceva!
Nu-i puteți lua pe copii de aici!
Nu!
Sunt medicul pediatru responsabil aici
și vă spun că acești copii se află într-un grav pericol.
- Unde e tubul de oxigen? - E pe-aici.
Ia stai puțin.
De ce nu se întâmplă nimic?
Nu știu. Nu înțeleg.
Poate că totul e bine.
Îl voi lua acum. Haide.
E OK. Va fi bine.
Dr. Kerry, te rog.
Unde e Maggie?
Nu o pot găsi.
Helen, Helen.
Unde e Maggie?
Helen, unde e Maggie?
-Dorea păturica sa. -Ce?
O, Dumnezeule!
- Sus! - Ce?
De aceea nu mai face nimic.
O are pe Maggie.
Maggie!
Amy!
Maggie!
L-am vrut pe "Domnul Somnorilă".
E OK, îngerașo. Nu-ți fă griji. Vom...
Nu!
- Nu mă va lăsa să plec... - E OK.
E OK, Maggie.
Nu te mișca.
Nu, nu. Va fi OK.
Să mă asculți cu atenție. Trebuie să stai acum aici.
E OK, scumpo.
Va avea grijă multă de tine, e foarte drăguță.
Nu, Amy. Te rog!
Vei fi foarte fericită aici.
Ține-l bine pe "Domnul Somnoros".
Cât de tare poți.
Am găsit un bărbat infirmier în subsol.
Prezintă mai multe fracturi grave ale corpului.
Se află încă în viață.
Maggie...
Maggie, nu...
Nu, te rog...
Amy!
Nu! Ea e...
Ea e moartă!
Voi trimite pe cineva după tine ca să te ajute.
Nu mai contează.
S-a terminat acum. Copiii...
s-au dus.
Nu mai e nimic ca să mai fie reținută aici.
Ea s-a dus.
Eu am văzut-o.
Voi muri.
Nu-mi pasă ce ai văzut tu.
Te voi scoate de aici, OK?
A pierdut mult sânge.
Avem nevoie de 3 unități.
Nu mai respiră.
Trebuie să o defibrilez.
Gata?
- Să-i dăm drumul. - O pierdem.
Încarcă la 200.
Dă-i drumul, te rog!
Isuse!
360 și dă-i drumul.
La naiba.
Resuscitare cardio-pulmonară.
Haide, Amy!
Haide, Amy! Întoarce-te!
E inutil.
Isuse.
Mai încarcă din nou la 360.
Și, dă-i drumul, te rog.
- La naiba! - E moartă.
La naiba. Mai încarcă din nou la 360 și dă-i drumul.
Haide, Amy! Mai încarcă o dată la 360.
- Las-o în pace. - La naiba!
Las-o în pace.
Mai încarcă iarăși la 360...
Știi ce cred eu?
Cred că prințesa
are nevoie de un sărut pentru a fi salvată.
De un sărut al iubirii.
Mai încarcă la 360 și dă-i drumul, te rog.
Amy!
Cum te simți?
Ai niște vizitatori.
Am văzut reportajul la televizor.
Doctorul ne-a spus ce ți s-a întâmplat.
Ai fost foarte norocoasă.
De ce?
- Pentru că te afli încă aici. - Nu.
De ce am văzut-o?
Nu ar fi trebuit...
Amy...câteodată e mai bine să nu întrebi.
Cred că acum ar trebui să se odihnească.
La revedere.
Robert?
A mai venit și altcineva?
Nu, după câte știu eu. De ce?
Amy, nu te mai poți învinovăți de data asta.
Fata aceea a avut nevoie de tine,
și tu ai fost acolo până la final.
Și ea a știut asta.
Știu.
Nu te du prea departe.
Nu contează unde ei au murit.
Nici măcar nu importă unde au trăit.
E mult mai simplu decât atât.
Pur și simplu ei stau aproape de ceea ce ei au iubit.
Asta îi ține acolo.
Și nimic altceva...
Traducerea și adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com