Nu skal jeg fortælle dig en historie om julen.
Den allerhyggeligste, allerfineste -
- og allerbedste tid på hele året.
Hele december havde små og store været i gang for at blive færdige.
Der var så meget, der skulle gøres. Kager skulle bages.
Gaver skulle laves.
Og de skulle pakkes ind.
Og alle hjørner og kroge skulle gøres rene.
Brænde skulle i hus.
Og alle skulle pynte op med det fineste, de havde.
I hver eneste by og landsby var folk i fuldt sving.
Bortset fra i en lille by.
Her var det en helt almindelig dag.
Her var der ingen, der tænkte på jul i det hele taget.
Her var der ingen, der havde gjort noget som helst klar.
De havde slet og ret glemt hele julen.
Og det var ikke det eneste, de havde glemt.
De glemte næsten alt andet også.
Nogle gange glemte de ting hver for sig.
Og nogle gange glemte alle sammen det samme.
Så du kan forestille dig, at det ikke var så let at bo i den by.
Men det gjorde Elise.
Hun havde også et efternavn, men det kunne ingen huske.
Hun var syv, otte eller ni år og boede sammen med sin far...
tante Maja, Rødgås og Lille Mus.
Næsten hver dag havde Elise glemt noget nyt.
Der!
Far?
Elises far var ikke som andre.
For han glemte til og med, hvor han skulle sove.
- Far? - Av!
- Klarer du den? - Av!
Han drev butikken og solgte alt muligt, -
- men det gik ikke godt, for ingen kunne huske, hvad de skulle købe.
- Øreringe til konen? - Nej...
Så må du bare komme tilbage, når du kan huske det.
Tante Maja var opfinder.
Det var ikke så let, når hun glemte, hvad hun skulle opfinde.
Skole var det småt med. De fleste glemte, at de skulle lære noget.
Hvorfor står du her, Bastian?
Nu har vi glemt det igen. Der er ikke skole i dag.
- Skynd jer ind. - Det er lørdag, frøken Algebra.
Sådan gik dagene i den lille by.
Postmand Ole var så forelsket i Maja, at han forsøgte alt.
Borte, borte.
Tittit.
Hej hej.
Jeg tænkte, du ville blive glad for, at jeg leverede det personligt.
Hvis du dukker op på min trappe én gang til, -
- så får du dig en overraskelse.
- Jeg advarer dig. - Jeg forstår, hvad du mener.
Harald faldt ned fra den altan, han glemte, han ikke havde bygget.
- Hej, unger! - Nej, Harald! Du har ingen altan!
Men alt det kunne man godt leve med.
Lukket? Er der lukket?
Det var værre med fødselsdage og anden fest og morskab.
For ingen huskede at invitere nogen.
Hvis de huskede det, -
- kan du være sikker på, at de andre glemte at komme.
Der var kun én lille stump, som var fri for al glemslen.
Goddag, Lille Mus. Se, hvad jeg har med til dig.
Men han kunne vel ikke hjælpe dem?
Og de havde brug for hjælp.
For i morgen var det den 24. december.
Lige præcis. Det var juleaften.
Men det var der jo ingen, der huskede.
SNEDKER ANDERSEN OG JULENISSEN - DEN LILLE BY SOM GLEMTE DET VAR JUL
Far?
Hej.
Har du nu igen glemt, hvor du sover?
Nej, selvfølgelig ikke. Der er da ingen, der sover i et skab.
- Nej. - Jeg skulle bare lede efter...
Syltetøj! Ja.
Så hvad siger du til havregrød med dejlig...
blåbærsyltetøj til morgenmad?
Sådan. Hvor var det, vi havde smør?
DEN 24. DECEMBER LØRDAG
- Jeg havde en underlig drøm i nat. - Der var det!
Og der var den. Ja.
Hvilken slags drøm var det?
Jeg kan ikke helt huske det.
Du husker bedre end alle andre, jeg kender. Der skal den være.
Det ved jeg godt, men drømme er så svære at huske.
Jamen kan du huske noget som helst?
Jeg kan huske, at da jeg vågnede, havde jeg en mærkelig følelse.
Jaså? Hvilken slags følelse var det?
At den 24. december er helt speciel.
Den er speciel, for det er dagen, hvor man ikke kan åbne syltetøjet.
Jeg mener det, far. Der er noget med den her dag.
Det mener du om alle dage. Det er det dejlige ved dig.
Far, grøden!
Nej, nej, nej!
Nej!
Nej. Det her...
Det her går ikke helt som planlagt, som sædvanlig.
Det skal nok gå, far.
DEN 24. DECEMBER LØRDAG
- Er du inde? - Ja.
Pas på, Sander. Forsigtig.
- Nej, nej, nej. Bare hold det. - Jeg slipper! Sikke et tungt træ.
- Det er kæmpestort. - Der skete ikke noget.
Det er det største træ, vi nogensinde har haft.
Ja, det er kæmpestort.
Nissen!
Lad os se. Så er træet i vater.
Tror du ikke, mor og dine søskende vil synes, det er flot?
Det vil de sikkert.
Nej, vi skal jo se træet i al sin pragt.
Nej, nej, nej!
Nej, nej, nej.
- Far, det er jo vinter. - Nå, er det vinter?
- Hej hej, far. - Hej hej, Elise.
Bastian!
Kom ud!
Da jeg vågnede, havde jeg en sær, speciel og mærkelig følelse.
- Havde du også det? - Nej, jeg var bare stoppet i næsen.
Bedstemor siger, at det, man ikke kan huske, er ikke værd at vide.
- Hej, unger. - Nej, Harald!
Du godeste! Vi må hjælpe staklen. Hold den.
- Havde du glemt altanen igen? - Fru Gundersen.
- Har du bagt kager? - Ja.
I dag kunne jeg pludselig huske opskriften på nogle gode peberkager.
Tag bare. De smager rigtig godt.
Fru Gundersen har husket en opskrift på peberkager.
Og du mener, at der ikke er noget specielt ved den her dag?
Jeg forstår ingenting.
Se her. Fru Gundersen har bagt kager.
Der må jo være noget specielt ved den her dag.
Lille Mus? Hvor er du?
Lille Mus!
Lille Mus?
Hvad laver du helt deroppe?
Nu skal jeg hjælpe dig ned.
Hvad i alverden er det?
24?
Et træ!
Se, hvad jeg fandt på loftet. Hvad ser du her?
- Et træ. - Ja, det er dét træ der.
- Ja, er det træ ikke bare i vejen? - Hej, bedstemor.
Men du, borgmester, der så klog, ved du, hvad det her er?
Der er meget lidt, jeg ikke ved, hvad er, så det her er...
- Det er en fuglekasse. - En fuglekasse?
Se, her er en masse værelser.
Med udsigt og privat dør til separat indflyvning.
Hej, Kverken.
- Men hvorfor er der tal på dørene? - Det er husnumre.
- Så du mener, fuglene skal læse det? - Det var da skrækkeligt.
Nu må vi se at få fældet den busk. Kom, så du ikke kommer til skade.
Har du glemt motorsaven?
Og så har du også glemt, hvor du har lagt motorsaven?
Så må vi lede efter den. Kom så.
- Vi ses senere, Elise. - Hej hej.
- Nej, glem det. - Hav en god weekend.
- Kom tilbage, når du kan huske det. - Ja, det må jeg vel gøre.
Det er ikke let at drive butik. Folk kan ikke huske, hvad de skal have.
Når de kan huske det, har jeg lukket.
Men se, hvad jeg fandt på loftet. Den faldt ned i hovedet...
- Hejsa. Kan jeg hjælpe med noget? - Ja, det håber jeg virkelig.
Jeg har været overalt, og tiden er ikke ligefrem på min side.
Så jeg spørger som en desperat mand, hvis lykke hænger i en tynd tråd.
Du har vel ikke glemt, hvad du skal købe?
Nej. Jeg skal bruge middagstallerkener.
Det skal nok kunne lade sig gøre.
Se engang. Sådan.
Jeg skal bruge 12.
Men... Ja, lidt variation er vel godt?
Jeg tager det, du har. Store og små tallerkener. Hele servicet.
Og så skal jeg bruge glas. Høje glas og lave glas.
Jeg skal bruge alt, hvad du har. Tak.
Jeg stiller dem her.
Lad os se.
Sådan!
Og... den her.
- En lille kirke. - Ja.
- Tak. - Tak for handlen.
Nu har jeg snart brugt årets bedste dag på at købe tallerkener.
Nu må jeg se at komme hjem. Rigtig god jul.
Ja...
God jul?
Hvad i alverden mente han med det?
Sikke en særling. God jul?
Det hedder "gode hjul". "Et par gode hjul".
Glem nu ikke at gå hjem, Bodil. Sådan.
Nu ville det være godt med lidt varm suppe.
Er det ikke blevet frygtelig koldt?
- Hej, Tor. - Hej. Kom.
Er du sikker på, du ikke ved, hvad det er? Tænk, hvis det er vigtigt.
Husk, at det, man kan ikke kan huske, er ikke værd at vide.
Så er der meget, der ikke er værd at vide.
- For eksempel at lave madpakke. - Ja.
- At glemme, hvor man sover. - Ja.
- At tage bukser på. - Hvad mener du med det?
- Hvorfor siger du ikke det? - Jeg glemte at sige det.
- Jeg har glemt at tage bukser på. - Nu igen?
Vi finder aldrig ud af, hvad det her er.
Godt. Kom herhen med den.
Lad os se, hvad det her er for noget.
Vi har brug for en snurredims.
Aha!
Se engang.
Se engang, Elise.
Der står noget her.
"God...
jul"!
Det sagde manden i butikken.
Far! Vi må finde manden fra butikken. Han ved, hvad jul er.
Han havde travlt.
Vi må håbe, han kommer og handler en anden dag. Tag lidt suppe.
Vil I se noget sjovt?
- Goddag goddag. - Hej hej.
Se her, skønne Maja. Jeg har en hjemmelavet flaskepost med til dig.
Jeg kommer, fordi jeg er nysgerrig efter at se overraskelsen til mig.
Du har fået din egen knap.
"Ole, tryk her!"
Ja...
Ole?
Klarer du den?
Kan du høre mig?
Nej, ikke på mit værelse. Tor, han skal ikke ind på mit værelse.
Jeg vil ikke have ham på mit værelse.
- Jeg vil ikke have ham i min seng. - Jeg får stød af at røre ved ham.
"Snedker Andersen, Præstevej 1."
- Hvad laver du? - Pas på, ingen ser dig, Bastian.
Hvad skal du, Elise?
Jeg skal finde ud af, hvad jul er. Jeg skal hen til snedker Andersen.
Du kan ikke køre. Du er ikke voksen.
Det er du heller ikke, Bastian. Jeg låner den bare en times tid.
- Du må ikke sige det til nogen. - Men man må jo ikke lyve, Elise.
Godt, du fandt motorsaven, så vi endelig kan få fældet træet.
De har fundet motorsaven. Forstår du det ikke?
Jeg må skynde mig, inden de fælder træet.
Jeg er sikker på, at det har noget med jul at gøre.
Du er så glad for bøger. Læs, hvordan man kører.
Bare læs det bagerste. Det virker altid.
Okay.
"Tryk bremsen ned, til bilen stopper.
Sluk for tændingen, og find et godt sted at parkere."
- Tjek, om kysten er klar, Bastian! - Jeg fik pludselig kvalme.
Bastian, nu tager du dig sammen.
- Hej hej, Bastian! - Hej hej, Elise.
PRÆSTEVEJ
- Mor kan ikke se forskel, vel? - Nej, det kan hun sikkert ikke.
Se der. Hvem er det, der kommer på selveste juleaften? Lad os se.
Hvad laver du ude på dette tidspunkt?
Men det er jo dig.
Ja.
- Så er du måske snedker Andersen? - Ja.
- Har du kørt bil? Helt alene? - Ja, det var jeg nødt til.
Men er det dig, der har lavet den her?
Den kalender kunne godt bruge en gang lak.
Hvordan skal vi gøre det?
Du kunne måske få en dåse lak med?
En lille én?
Den er gammel.
Min far har nok lavet den. Han er gået på pension.
Jeg kom ikke for at reparere den, men for at finde ud af, hvad jul er.
- Ved du ikke, hvad jul er? - Nej.
Det er det værste, jeg har hørt.
- Vil dine forældre ikke holde jul? - Nej, vi har bare glemt det.
Vi er slemme til at glemme i min by.
I nat glemte far, hvor sengen var, så han vågnede i spisekammeret.
- Han vågnede i... - Spisekammeret.
Jøsses.
Kom med.
- Hvor skal vi hen? - Nu skal jeg vise dig noget.
Gå bare ind.
Kom bare.
Jeg skal bare have dækket op her, inden mor og børnene kommer hjem.
Der var præcis sådan et træ i kalenderen.
I har bare pyntet det.
Selvfølgelig skal det pyntes. Det er jo et juletræ.
Et juletræ?
Og når juleaften kommer, så går vi rundt om træet og synger.
- Går rundt og synger? - Ja.
Det er jo det, der er jul.
Så tror jeg, at jeg kan lide jul.
Sidste år fik jeg de her skøjter i julegave.
Og så fik jeg det her bælte.
- Ja ja. - Og den her bus og et ludospil.
Og i år ønsker jeg mig nye ski. Men jeg ved ikke, om jeg får det.
Sander, det er nok. Det er nok.
Jeg tror ikke, hun har fået julegaver før.
Elise? Du skal komme med mig.
Der er én, du skal møde. Kom.
Elise?
Ja... Sikke en flok.
Jeg har vel ikke inviteret jer til fest og glemt det?
Nej. Det er faktisk det modsatte af fest.
Vi leder efter Raymond Kverkens motorsav. Har du set den?
Nej, den har jeg ikke set. Skulle jeg have set den?
Motorsaven lå i trillebøren lige ved grantræet.
Midt på torvet. Og nu er den sporløst forsvundet.
Jeg frygter, at den er blevet stjålet.
Åh nej.
- Åh nej. - Hvad er der?
Min bil. Nogen har stjålet min bil.
- Jeg parkerede min bil der. - Aha!
Vi har altså med en vaskeægte tyv at gøre.
Vi må lede. Og så mødes vi her om en time.
Ja. Del jer! Kom så!
Så, Elise. Nu skal du se. Nu er vi gået herop og tværs over.
Og så skulle vi være fremme.
Og hvis du er i tvivl, så ser du op på himlen.
Og hvis der er en stjerne, der skinner stærkere end de andre, -
- så er det julestjernen.
Og følger du den, kommer du altid derhen, hvor du skal.
Nøj!
Kom.
Jeg vil gerne gå tilbage.
Det er den vej.
Det er ikke farligt.
Hvem er det, der bor her?
Hvem der bor her?
Det er julenissen.
Julenissen?
Jaså? Er det den fyr, der kommer på besøg?
- Hej med dig. Hvem er det? - Det er Elise.
- Hej med dig. - Vi skal snakke lidt med dig.
- Det er vigtigt. - Det håber jeg. Det bør det være.
Jeg har en del steder, jeg skal forbi i løbet af aftenen.
Forstår du, Elise kommer fra en by, hvor de ikke holder jul.
- Hvor de ikke... - Holder jul.
Nej? Det er jo lidt...
Det er specielt, men det er helt i orden.
Jeg vil ikke prakke folk gaver på, hvis de ikke vil holde jul.
Elise ved ikke engang, hvem du er. Eller hvad jul er.
Hvad er det, du siger? Men...
Altså... Kom her, min pige.
Så må du fortælle mig det.
Kom her. Sæt dig her og fortæl mig, hvordan det her hænger sammen.
Var det Elise, du hed? Ja, Elise, jeg forstår ikke helt.
- Ved du ikke, hvad jul er? - Nej, vi er slemme til at glemme.
Nu har vi også glemt julen.
Det var stærke sager.
I har glemt mig, men jeg ville uanset hvad aldrig glemme jer.
Se, hvad jeg laver juleaften.
Jeg rejser rundt i hele verden -
- og afleverer pakker i hvert hus i alle byer i hele verden.
- Ikke til os. - Gør jeg ikke?
Men...
- Hvor ligger din by? - Du kører ned ad Præstevej.
Så drejer du til venstre, når du er kørt over den store bro.
Og så hen til den største bakke, og så er du fremme.
Ja, Præstevej ligger...
Vi må finde det lokale kort frem.
Ja. Det lokale kort over Præstevej skulle ligge...
Brasilien, det er Belgien. Brumunddal.
Der er det, tror jeg.
Her må det være.
Tak skal du have, Andersen. Lad os se.
Her er det!
Lad os se. Og der...
Jeg plejer at komme over her, og så tager jeg først til den by der.
Op over dér og rundt i en lille cirkel.
Præstevej skulle ligge heroppe et sted.
Der er Præstevej! Der er broen, der er...
Hvad er det?
Jamen...
Der er jo hul her!
Der har været mus. Jeg har så mange mus. De gnaver og gnaver.
- Er det heromkring, din by ligger? - Ja.
Det er jeg meget ked af.
Så er det hele jo min skyld.
Det er min skyld, at I ikke har oplevet jul.
- Hvordan kan jeg gøre det godt igen? - Vi må gøre noget.
Jeg må se på timeplanen, om det er...
Det er fuldstændig umuligt. Den er jo helt fuld.
Her er der en åbning.
Her har jeg et hul mellem Hamar og Elverum.
Elise.
Så siger vi sådan her. Nu skynder du dig hjem til din by.
Sørg for, at de har pyntet op og lavet god mad. Det er meget vigtigt.
Hvis de er klar præcis klokken fem, så kan vi måske nå at lave lidt jul.
Det klarer vi sammen. Skynd dig af sted.
Tag den med, så bliver jeg og hjælper nissen.
Hallo, alle sammen!
- Kom straks hen på torvet! - Hvad sker der?
Der er den jo. Ole, vi har fundet den!
- Elise? - Hej, far.
Jeg har fantastiske nyheder.
Kan I huske, at jeg sagde, der var noget specielt ved den her?
Det er ikke en fuglekasse.
Det er en julekalender, som tæller ned til i dag.
For i dag er det selveste juleaften!
- Juleaften? - Hvad er det?
Jul er det bedste, der findes.
For juleaften skal alle være sammen.
Man tager pænt tøj på, og man pynter husene med lys og glitterstads.
Og for at markere, at julen begynder, så tænder man juletræet.
Så ønsker alle hinanden god jul, og festen kan begynde!
- Skal der være fest? - Ja!
For når aftenen kommer, og alt er klar, serverer man den bedste mad.
Så går alle rundt om juletræet og synger.
Og så kommer julenissen.
Julenissen har gaver med til alle, og alle får lige det, de ønsker sig.
- Hvordan ved han, hvad jeg vil have? - Det ved han bare.
Han bor i et træ i skoven, og jeg har mødt ham.
Han er på vej hertil.
Han har lovet at lave en julefest, så vi aldrig glemmer julen igen.
Men vi må skynde os, for han har ikke ret meget tid.
Han skal dele gaver ud til hele verden på én og samme aften.
En mand, som deler gaver ud til alle i hele verden på én og samme aften?
- Og så husker han dem alle sammen? - Ja, han er helt magisk.
Ærlig talt. Nu har du stjålet Oles bil og Raymond Kverkens motorsav.
Jeg har ikke taget nogen motorsav.
Du står øverst på listen over mistænkte.
- Jeg har ikke taget nogen motorsav! - Elise.
Nu er det nok.
Det var ikke Elise! Det var mig. Jeg tog den.
Hvad i alverden er det, du siger?
Du siger altid, at det, man ikke kan huske, ikke er værd at vide.
Det er noget vrøvl! Der er meget, der er værd at vide. For eksempel jul.
Havde ikke Elise fundet ud af det, ville vi have fældet træet der.
Hvor har du gemt motorsaven?
Det siger jeg ikke, før vi har gjort klar, til nissen kommer.
- Godt, så har du stuearrest. - Nej, jeg vil ikke!
Jeg vil holde juleaften!
Hvad tror du, folk vil sige nu?
Sådan, så bliver du herinde.
Nissen kommer om en halv time, far. Du må høre på mig.
Der kommer ikke nogen nisse. Nisse, hvad er det for noget?
Det er sandt. Jeg har jo været hos ham.
- Hvor er det, han bor? - Han bor i et træ.
Jeg kan vise jer det engang.
Hvad er det, du laver? Du stjal en bil. Du har ikke engang kørekort.
Du forstår nok, at jeg må give dig stuearrest til i morgen aften.
Så snakker vi ikke mere om det.
Dumrian!
- I morgen skal du sige undskyld. - Jeg kommer aldrig ned igen!
- Nisse? Hvad er det for noget? - Jeg ved det ikke.
Det var den sidste.
- Det var da voldsomt. - Nu er der ikke mere.
Jeg tror ikke, vi har plads til flere.
Husk, at dem, der ikke har fået gaver i årevis, fortjener lidt ekstra.
- Sådan. - Har du alt, du skal bruge?
Ja, hyp nu bare på slæden, så vi kommer frem i tide.
Husk, at jeg ikke har ret meget tid.
Åh nej. Svigt mig ikke nu på selveste juleaften.
Virker din slæde ikke?
- Virker den ikke? - Det lader det ikke til.
Lad os se.
Mener du det, Andersen?
Lige ned ad bakken, så er vi fremme i løbet af nul komma fem.
Jeg husker bare, at din sidste kælketur ikke gik så godt.
Der kunne jeg ikke styre. Nu har jeg sat et rat på.
- Og så har jeg monteret bremser. - Ja ja.
- Vil du have, byen skal opleve jul? - Selvfølgelig.
- Man må bare springe på. - Det skal nok gå godt.
Lige ned ad bakken.
Er du sikker? Jeg tror, det er bedre længere henne.
- Nej, sæt dig ned. - Ja ja.
Hold fast!
Forsigtig!
Hold på pakkerne!
- Klarede du den? - Ja.
Det tror jeg da. Jeg er i ét stykke.
Lidt tummelumsk, men...
Det var sjovt. Du er noget af en racerkører.
Nej, har du set det?
Vi har strøet det hele ud her.
Her er jo ikke nogen.
Hvad? Jamen...
Der er jo helt...
Det er mærkeligt.
Kukkuk.
- Der er jo helt... - Stille. Elise sagde jo...
Hun var så ivrig efter at gøre klar til jul her i byen.
Ja, hun var meget ivrig.
Nej, vi må begynde at tænke på min rute.
Jeg skal ikke prakke folk gaver på, hvis de ikke vil holde jul.
Julenisse! Snedker Andersen! I må ikke gå!
Jeg er her! Julenisse!
Åh nej, håndtaget!
Julenisse!
Hvis folk ikke vil have jul, er der ikke så meget, vi kan gøre.
- Bastian? - Jeg så julenissen!
Skynd dig!
Det er bedre, vi går den her vej. Jeg har problemer med stedsansen.
Julenisse! Snedker Andersen! I må ikke gå!
Min kære pige, jeg troede, vi havde en aftale.
Jeg prøvede at fortælle, hvad jul er, men ingen troede på mig.
- De troede ikke, du fandtes. - Hvad siger du?
- Det er det værste, jeg har hørt. - At jeg ikke...
Ja, det var... Ved I hvad?
Det skal I vide.
Det skal blive jul her, om det så er det sidste, den her julenisse gør.
Bare luk øjnene. Ikke kigge.
Hold dem lukket. Det er vigtigt.
Også dig, Andersen. Luk øjnene.
Det her er en forretningshemmelighed.
Alle juleting i alle julehuse, hold op med at gemme jer!
For nu er det juletid!
Det behøver ikke rime.
Nu må I kigge.
Nøj!
Far!
- Far og Maja, I skal komme! - Kommer du udefra?
Det er lige meget. Bare kom. Julen er her.
- I skal komme! - Julen er her!
I skal komme! Kom ud!
- Mine øreringe? - Nej, far. Det er julepynt.
- Er det julepynt? - Ja.
Jeg skal vise dig noget!
- Du har... - Du skal komme!
- Du er flygtet fra stuearrest. - Se!
Jamen...
God jul.
Nu må I være søde at sætte jer, inden al den gode mad bliver kold.
Du godeste!
Skal vi smage?
Her er pyntet flot op.
Ja, ja, ja. Se engang.
God jul!
Er der nogen artige børn her i byen?
Hej, børn.
Hvad laver du?
- Det er ikke farligt, bedstemor. - Er du sikker?
Hej hej.
Lad os se. Hvis I vil hjælpe mig.
Jamen dog.
Ja ja, lad os se.
Først vil jeg undskylde, fordi jeg kommer nogle år for sent til byen.
Men det har jeg nu tænkt mig at råde godt og grundigt bod på.
Og så...
Så begynder vi med det største barn af dem alle.
Hvem tror I, det er?
Det er rigtigt.
God jul.
Ja, ja, ja.
Luk øjnene og tænk på det, du ønsker sig. Så får vi se.
Ja. Så skal vi se.
Se engang. En borgmesterkæde!
Det har ikke vi haft, siden min far mistede den gamle. Tusind tak.
Det var så lidt. Ikke dårligt. Det var en god start.
- Bastian. God jul. - Tusind tak.
"Den store bog om svampe og alger." Nøj!
"Den store bog om svampe og alger"!
Det var fint.
- Seler! - Det var sandelig på tide.
Maja og Ole?
Det er spændende. God jul.
Jamen...
Det er jo dig, der bliver gift.
- Med mig? - Med dig?
Vi er vist gift, du og jeg.
Det er derfor, du er så irriterende.
- God jul. - Må jeg vente lidt med at pakke op?
Ja, selvfølgelig. Du bestemmer selv.
Så lader jeg den bare stå her.
Ja...
Kære alle sammen.
Inden vi fortsætter denne fantastiske juleaften, -
- så vil jeg gerne sige et par ord.
Først til dig, Bastian.
Jeg tror, alle her er glade for, at du gemte den motorsav.
Ellers havde vi ikke haft noget juletræ her i dag.
Men der er én, -
- som fortjener en stort tak fra hele byen.
For hun gav ikke op, før hun havde fundet ud af, hvad vi havde glemt.
Og det er vi evigt taknemlige for, Elise.
- Skål for dig og god jul. - Skål!
- God jul! - God jul!
Skål.
- Tænk, at vi fik lavet jul i byen. - Ja, det var rigtig godt.
Men nu må jeg videre, ellers er der mange børn, der bliver skuffede.
Så jeg må næsten snige mig...
Vil du med?
Nej, jeg skal hjem.
Måske næste gang?
- Det bliver jul igen. - Ja, det bliver jul igen.
Og så slog jeg ham.
Hvorfor sidder du her?
Jeg er bare...
Hvad er der galt?
Det har været den bedste aften i hele mit liv.
Hvorfor græder du så?
Tænk, hvis jeg glemmer julen næste år.
Og ødelægger det for dig.
Jeg glemmer jo alting.
Jeg er den, der glemmer mest af alle her.
- Den dummeste far i hele verden. - Nej.
Du er verdens bedste far.
Kan du se den stjerne dér?
- Den dér? - Ja.
Det er julestjernen.
Julestjernen?
Og når den kommer til vores by, så ved vi, at det er jul.
Den der?
Ja...
- Jamen så god jul. - God jul, far.
- Skal vi gå tilbage? - Ja.
Her er køkkenet, og hernede er soveværelset.
Og her er der en lille trappe op til dig.
Så er der juletræet, som står i stuen.
Jeg håber, du kan lide dit nye hus, Lille Mus.
Det var ikke blevet jul uden dig.
Oversættelse: Louise Munk Alminde Scandinavian Text Service