Atver acis.
Vai tā rodas burvestība?
Mhm.
Svece glabā mūsu dzimtai dāvāto brīnumu.
Kā mēs ieguvām brīnumu?
Jau ļoti sen,
kad mani trīnīši nupat bija nākuši pasaulē,
mums ar vectēvu Pedro nācās bēgt no mājām.
Un, kaut daudzi pievienojās
cerībā atrast sev jaunas mājas,
no briesmām izbēgt mums neizdevās,
un tavs vectēvs gāja bojā.
Taču šajā visdrūmākajā dzīves mirklī
mums tika dāvāts kāds brīnums.
Sveces liesma pārvērtās burvestībā un vairs nenodzisa,
tā sniedzot mums patvērumu, kurā varējām mitināties.
Brīnumainu mājvietu.
Brīnumu.
Brīnums auga.
Un izauga māja,
mūsu pašu Mājiņa
atdzīvojās, lai gādātu mums pajumti.
Kad bērni izauga,
brīnums katram sniedza īpašu dāvanu, ar ko palīdzēt.
Kad pieauga viņu bērni,
arī tie saņēma burvestību.
Pareizi!
Un visas dāvanas kopā
ir padarījušas šo mājvietu par paradīzi.
Šonakt svece piešķirs dāvanu arī tev, mana mīļā.
Tā stiprinot mūsu kopienu un mājas.
Padari ģimeni lepnu.
Padarīšu ģimeni lepnu.
Jā, Mājiņ, mēs jau nākam!
Kā tu domā, kāda būs mana dāvana?
Tu esi īsts brīnums, Mirabela Madrigāla.
Lai kāda dāvana tevi gaida,
tā būs tikpat īpaša kā tu pati.
ENKANTO
Padari ģimeni lepnu.
Labrīt, vectēv!
Klau! Kad nāks burvju dāvana?
Brālēna ceremonija notiks šovakar.
Kāda būs viņa dāvana?
Gan redzēsim!
Kāda ir tava dāvana?
Kas vaicā?
Mēs!
Mēs. Es nevaru runāt tikai par sevi. Esmu no lieliskajiem Madrigāliem.
Kas ir lieliskie Madrigāli?
Laikam mierā neliksieties?
Mājiņ, palīdzi!
Atvilktnes!
Grīdas!
Durvis!
Sākam!
Šīs ir mūsu mājas Visas paaudzes vienviet
Te valda mūzika Un visam savs ritms
Te mīt mana ģimene Nevainojams zvaigznājs
Tik daudz zvaigžņu Un katra spoži spīd
O-o
Precizēsim Ome vada ģimeni
O-o Viņa mūs šeit pulcināja sen
O-o Ar katru gadu esam svētītāki
To visu dažos vārdos Nevar izstāstīt
Sveicināti Madrigālu ģimenē
Sveicināti Madrigālu mājās
Mēs dzīvojam vietā
Kur ļaudis ir savādi Un brīnumaini
Es piederu Madrigālu ģimenei
-Paskat! Tie ir viņi! -Kādas dāvanas?
-Es neatceros visas dāvanas! -Kurš ir kurš?
Labi! Tikai mieru!
-Nav iespējams gūt mieru! -Izstāsti mums visu!
-Kādas ir tavas spējas? -Izstāsti, ko katrs spēj!
Bērniem nevajag kafiju.
Pepas tante Regulē, kāds ārā laiks
Kad viņa piktojas Melni mākoņi savelkas
Tēvocis Bruno
Mēs nerunājam par Bruno!
Viņš esot pareģojis nākotni Un drīz vien izgaisis
Bet manai mammai Hulietai ir neparastas spējas
Viņa pieprot dziedināt Ar maizīti pie tējas
O-o Viņas receptēm nudien ir zāļu vara
Vai esat pārsteigti? Es jūtos tieši tāpat
Mammu!
Sveicināti Madrigālu ģimenē
Sveicināti Madrigālu mājās
Palaidiet mani!
Skan mazliet izfantazēti Un brīnumaini
Es esmu no Madrigālu ģimenes
-Šie vīri iemīlēja Madrigālu ģimeni -Madrigālu ģimeni
-Un nu pieder Madrigālu ģimenei -Madrigālu ģimenei
Tēvocis Fēlikss apprecēja Pepu Bet mans tētis - Hulietu
-Tā ome kļuva par Madrigālu omi -Par Madrigālu omi
Iesim tālāk Iesim tālāk
Ikvienam šajā ģimenē Rūpēties par citiem būs
Un godam sargāt brīnumu Kas atradis ir mūs
Pilsēta šī aug Pasaule grib uz riņķi lēkt
Bet darbs un tikumība Liks brīnumliesmai degt
Un jaunā paaudze gādā Lai brīnumsvece strādā
Pag, kura ir māsa un kura - māsīca?
Jūsu ir tik daudz!
Kā tu pati nesajauc?
Labi, labi, labi.
Māja pilna bērneļiem Dziedāsim, cik jaudas
Bet vai zināt, kāpēc? Laiks mazbērnu mītiņam!
Mazbērnu mītiņš
Māsīca Doloresa dzird Kā nokrīt priekšmets sīciņš
Kamilo prot pārvērsties Antonio dāvanu vēl gaida
-Vecākās māsas Izabela un Luiza -Izabela un Luiza
Viena stipra, otra cēla Nevainojama un ideāla
-Izabela -Izaudzē puķi, un pilsēta ģībst
Izabela
Ideālais zelta bērns
Luiza, Luiza
Luiza ir stipra kā lācis
Skaistums un spēks kopā nācis
-Gatavosimies! -Nāku, ome!
Tā dzīvo Madrigāli
Nu jūs pazīstat Madrigālu ģimeni
Kur ļaudis ir savādi Un brīnumaini
Tādi esam - Madrigālu ģimene Ar Dievu!
Bet kāda ir tava dāvana?
Nu man jāiet Madrigālu dzīve
Nu jūs pazīstat Madrigālu ģimeni
Un šī nav mana autobiogrāfija
Atkārtojām Kāda ir Madrigālu ģimene
-Bet kā ar Mirabelu? -Viss sākās ar omi
Pepas tante Laikapstākļu spekulante
Bet kā ar Mirabelu?
Mana mamma Hulieta Dziedē ar arepu
-Bet Mirabela? -Tētis Augustīns
Mazliet neprasmīgs Par viņu nāk smīns
Bet kā ar Mirabelu?
Jūs gribējāt zināt visu Māsas, māsīcas
Mirabela
Brālēns Kamilo Smīdina, mierā neliekas
Māsīca Doloresa Mūs dzird jūdzēm tālu
Šis ir Mariano
Vari precēt māsu Tev jūtu ir tonnām
Bet viņa mazliet ir primadonna
Vai! Aizpļāpājos Man jāskrien
-Mana ģimene ir burvīga -Mirabela
-Es esmu tās daļa -Mirabela
Kas tad vēl?
Mirabela!
Ar ko tu nodarbojies?
Viņi gribēja, lai pastāstu par ģimeni...
Viņa tūlīt stāstīs par savu vienreizējo dāvanu!
Mirabela nedabūja dāvanu.
Tu nedabūji dāvanu?
Mirabela! Sūtījums!
Tas tev, jo vienīgā no Madrigālu bērniem nedabūji dāvanu.
"Īpaša dāvana parastai meitenei", jo tev nav dāvanas.
Paldies.
Novēli Antonio, lai izdodas.
Jo pēdējā dāvanu ceremonija izgāzās.
Tā bija tavējā un neizdevās.
Es tavā vietā ļoti bēdātos.
Draudziņ, es nebēdāju.
Ar vai bez dāvanas,
esmu tikpat īpaša kā pārējie ģimenes locekļi.
Kurš grib rozā toni?
Tā, kur man nolikt šos ratus?
Varbūt tava dāvana ir noliegt patiesību.
Es radīju varavīksni!
Aizvāciet krēslus!
Atvainojiet. Piedodiet.
Doloresa, varbūt tu dzirdi, vai kāds kavēsies?
Pieliec augstāk. Augstāk.
-Teicami pastrādāts! -Jā, jā.
Kamilo, mums vajag vēl vienu Hozē.
Hozē!
Luiza, klavieres jānes uz otro stāvu!
Jau eju! Uzmanies, mās!
Mana mazulīša svētkiem jābūt nevainojamiem, bet nav.
Ieradīsies ciemiņi.
Nekas nav sagatavots.
Puķes!
Vai kāds pieminēja puķes?
Izabela!
Mūsu eņģelītis!
Lūdzu, neaplaudējiet.
-Paldies. -Nieks vien ir.
Došu tev draudzīgu padomu,
ja beigsi līst no ādas, nemaisīsies pa kājām.
Iza, es cenšos palīdzēt.
Un es nemaisos pa kājām. Tu maisies.
Es atvainojos.
Mīļā, viss labi? Nevajag pārcensties.
Es zinu, māt.
Gribu pielikt savu artavu - kā visi.
Viņai taisnība, mīļā.
Nākamā dāvanas ceremonija pēc tavējās. Daudz emociju.
-Alerģija pret bitēm! -Es tevi saprotu.
Mēs ar Fēliksu ieprecējāmies ģimenē.
Jaunpienācējiem nav lemts iegūt dāvanu.
Tāpēc līdzās izcilajiem mēs jutāmies...
necili.
Labi, papiņ.
-Es tevi saprotu. -Uzēd.
Mīļā, ja kādreiz vēlies aprunāties...
Man jāizliek šīs. Māja taču neizdekorēs pati sevi.
Atvaino, tu to spēj. Un izskaties lieliski.
-Mīļā, atceries! -Jā, atceries!
-Tev nekas nav jāpierāda! -Tev nekas nav jāpierāda!
Luiza
Izabela
Ome
-Jūs varat iekārtoties šeit. -Iztīriet istabas!
Vienalga, cik lieli.
Kur mans stīgskanis?
Atlikusi stunda!
Nē, nē, nē!
Varbūt labāk uztici dekorēšanu kādam citam?
Nē, tas ir pārsteigums. Tev.
Mirabela, es zinu, ka vēlies palīdzēt.
Bet šim vakaram jānorit nevainojami.
Visa pilsēta paļaujas uz mūsu ģimeni un dāvanām.
Tāpēc reizēm labākā palīdzība ir paiet malā.
Lai pārējie izdara to, ko pieprot vislabāk.
Ja?
Mhm.
-Pepa! Tev ir mākonis! -Es zinu, māt!
Nekur neatrodu Antonio. Ko tu no manis gribi?
Māt, esi iecietīga pret Mirabelu.
Šovakar viņai neklāsies viegli.
Ja dāvanas ceremonija atkal noies greizi...
nevienam neklāsies viegli.
Antonio!
Visi tevi meklē.
Šī dāvana uzsprāgs, ja to nepaņemsi.
Trīs...
divi...
viens...
Uztraucies?
Tev nav, par ko uztraukties.
Tu dabūsi dāvanu un atvērsi durvis...
Un viss būs superīgi.
Es to zinu.
Bet ja nu neizdosies?
Ja tiešām notiktu neiespējamais,
tad tu paliktu bērnistabā ar mani.
Uz visiem laikiem.
Un es varētu tevi paturēt sev.
Kaut tev būtu savas durvis.
Zini ko?
Par mani neraizējies,
jo man ir vienreizēja ģimene
un vienreizēja māja.
Un vienreizējs tu.
Kad iegūsi savu īpašo dāvanu un durvis,
es būšu bezgala laimīga.
Tomēr, ak vai, kā man pietrūks pasaulē labākā istabas biedra.
Zinu, ka esi dzīvniekmīlis,
tāpēc uztaisīju tev šo, lai jaunajā foršajā istabā
vienmēr būtu, ko samīļot.
Labi, jaunais cilvēk. Esi gatavs?
Piedod, man tevi vēlreiz jāsamīļo.
Labi, labi! Mēs ejam!
Te būs!
Sesīlij, dod pieci!
Te tu esi.
Paskat, kā izaudzis!
Pepij, tu viņu samērcēsi.
Papucis ar tevi lepojas.
Es tā nerunāju.
Ome saka, ka jāsāk.
Tu gaidīsi pie savām durvīm.
Labi, labi.
Viss, beidzu!
Pirms piecdesmit gadiem,
vissmagākajā dzīves brīdī,
šī svece mūs svētīja ar brīnumu.
Vislielākais pagodinājums ģimenei
ir likt lietā savas dāvanas un kalpot savai mīļotajai kopienai.
Šovakar mēs atkal esam pulcējušies,
lai vēl kāds no mums nāktu gaismā
un darītu mūs lepnus.
Es nevaru.
Man tevi vajag.
Nāc, iesim uz tavām durvīm.
Vai liksi lietā dāvanu, lai godinātu mūsu brīnumu?
Vai kalposi šai kopienai
un stiprināsi ģimeni?
Es tevi saprotu.
Protams, ka viņi var nākt!
Mums ir jauna dāvana!
Iekšpusē tā ir lielāka?
Antonio!
Kur tu gribi doties?
-Tiešām lieliski! -Labi! Labi!
Tas bija brīnišķīgi.
Es zināju, ka to spēsi!
Dāvana ir tikpat īpaša kā tu.
Mums jānobildējas!
Visi sanāciet! Sanāciet!
Lielisks vakars! Nevainojams vakars!
Visi kopā!
Madrigālu ģimene!
Es nebēdājos un nedusmojos
Man nav, ko nožēlot vai skumt
Esmu daļa no Madrigālu ģimenes
Un jūtos labi nudien
Es palikšu malā, kad spīdēsi tu
Es nejūtos labi Es nejūtos labi
Nespēju pārcelt kalnus
Vai uzplaucēt ziedus
Vairs nespēju palikt savā istabā
Gaidot brīnumu
Nespēju dziedēt salauzto
Nespēju apvaldīt lietu vai viesuli
Nespēju noslēpt visdziļākās sāpes
Vienmēr gaidot brīnumu Brīnumu
Vienmēr visur viena
Vienmēr un atkal alkstu
Gaidu durvju priekšā Ilgojoties spīdēt
Kā jūs visi spīdat
Man vajag pārmaiņas
Man vajag iespēju
Vairs nespēju nostāvēt malā Atver acis
Atver acis
Es gribētu pārcelt kalnus
Likt kokiem un puķēm plaukt
Jel sakiet, kurp lai es eju
Es gaidu savu brīnumu Brīnumu
Gribu dziedēt salauzto
Parādīt ģimenei ko jaunu
Visu, kas urdz manī Ko lai iesāku?
Man apnicis gaidīt brīnumu Es rīkošos
Esmu gatava Beidzot gatava
Esmu cietusi klusi un rāmi
Svētī mani tagad Kā toreiz svētīji mūs
Dāvājot brīnumu
Vai varu vēl piedzīvot brīnumu?
Mājiņ?
IZABELA
Tagad tu, ome!
Māja ir briesmās! Māja ir briesmās!
No jumta bira dakstiņš, un visur parādījās plaisas.
Un svece gandrīz nodzisa.
Parādi man.
Ko?
KAMILO
Nē, tas...
Te bija plaisas.
Tās bija it visur.
Mājai draudēja briesmas, svece...
Ome, goda vārds...
Pietiek.
Madrigālu mājai nekas nekaiš.
Burvju vara ir stipra.
Tāpat kā mūsu dzērieni.
Lūdzu! Mūziku!
Ja tas nenotika, kā es sagriezu roku?
Nemūžam nebojātu Antonio vakaru.
Vai tiešām tu tā uzskati?
Es uzskatu, ka tev šodien bija grūti.
Tas...
Es rūpējos par savu ģimeni.
Varbūt neesmu tik stipra kā Luiza
vai nevainojama kā perfektā jaunkundze Izabela,
kurai nekad nav gadījusies slikta frizūra, bet...
Vienalga.
Kaut tu sevi ieraudzītu manām acīm.
Tu esi nevainojama.
Tikpat īpaša kā visi šajā ģimenē.
Tu man sadziedēji plaukstu ar arepu.
Es to sadziedēju ar mīlestību pret savu meitu,
kura ir brīnumgudra,
-labestīga, ar stilīgām brillēm... -Izbeidz!
Mammu!
Es zinu, ko redzēju.
Mans brālis Bruno novērsās no šīs ģimenes.
Negribu, lai ar tevi arī tā notiktu.
Izgulies.
Rīt jutīsies labāk.
Pedro.
Tu esi man vajadzīgs.
Mīļajā Mājiņā parādās plaisas.
Ja ģimene apjaustu, cik bīstamā situācijā esam...
Ja mūsu brīnums gaist...
Mēs nevaram atkal pazaudēt mājas.
Kāpēc tā notiek?
Atver man acis.
Ja atbilde ir šeit, palīdzi to atrast.
Palīdzi nosargāt ģimeni.
Palīdzi glābt brīnumu.
Es izglābšu brīnumu.
Paga! Kā var izglābt brīnumu?
Noskaidrošu, kas notiek ar brīnumu.
Man nav sajēgas.
Taču šajā ģimenē ir kāds, kurš dzird visu par visu.
Ja kāds ko nojauš par burvestības likstu...
Paklau!
...tā ir viņa.
Sveika, Doloresa.
Tu esi foršākā no manām lielajām māsīcām,
tāpēc jūtos, ka varam runāt par visu.
Tu arī vari runāt par visu.
Piemēram, ķibeli ar burvestību, par kuru neviens neuztraucas.
Varbūt esi ko dzirdējusi, ko būtu vērts zināt.
Kamilo! Izbeidz izlikties par Doloresu, lai dabūtu otru porciju.
Bija vērts pamēģināt.
Par burvestību uztraucies vienīgi tu
un žurkas, kas sačukstas sienās.
Es dzirdēju, ka Luizas acs visu nakti raustījās.
Nu tad tā.
Visi pie galda! Ašāk!
-Luiza. -Ģimene.
Visi esam pateicīgi par Antonio brīnišķīgo dāvanu.
Es tiem liku iesildīt tev vietu.
Paldies, Tonito.
Šodien iemācīsimies pielietot tavu dāvanu lietderīgi.
Luiza, Doloresa saka, ka esi pārbijusies.
Varbūt tu kaut ko zini par vakardienu...
-Tu zini! -Mirabela!
-Es tev palīdzēšu labāk klausīties. -Vispār...
Mājiņa!
Kā jau teicu,
mēs nedrīkstam domāt, ka brīnums ir kas pašsaprotams,
tāpēc šodien strādāsim divtik cītīgi.
-Mhm. Es palīdzēšu Luizai. -Izbeidz.
Pirmkārt, paziņojums.
Esmu runājusi ar Guzmāniem par Mariano bildinājumu Izabelai.
Doloresa, vai mums ir datums?
Šovakar. Viņš grib piecus bebīšus.
Brīnišķīgi!
Teicamais jauneklis ar mūsu brīnišķīgo Izabelu
laidīs pasaulē brīnišķīgu burvestību paaudzi
un stiprinās abas dzimtas.
Labi. Šī kopiena uz mums paļaujas.
Madrigālu ģimene!
Klau, Luiza. Kas?
-Piedod. -Kas tev lēcies?
Ei! Luiza, pagaidi!
-Luiza, vai vari izmainīt upes gultni? -Labi.
-Luiza, ēzeļi atkal izbēguši. -Jau nāku.
Luiza!
Pagaidi!
Tev man jāizstāsta par burvestību.
Kas notiek? Ko tu slēp?
Neko. Man ir daudz darba, labāk ej mājās.
Luiza, mana māja ir sašķiebusies...
Doloresa teica, ka tev raustījusies acs.
Kaut kas dara tevi tramīgu.
Paej malā. Vēl nometīšu kādu ēzeli.
Luiza, vai tu...
-Izstāsti, par ko raizējies. -Man nav ko stāstīt.
Tu acīmredzami par kaut ko raizējies.
Luiza, ja tu zini, kas kaitē burvestībai,
un kļūs sliktāk, jo neizstāstīji, kas noticis...
Nekas nav noticis!
Oho! Piedod.
Paspruka. Es gribēju teikt...
Kāpēc tu domā, ka kaut kas noticis?
Viss kārtībā. Burvestība kārtībā.
Luiza ir kārtībā. Nemaz neuztraucos.
Tev atkal raustās acs...
Esmu stipra Nesatraucos
Esmu cieta kā Zemes garoza
Labi.
Pārceļu kalnus Pārbīdu baznīcas
Un staroju jo vērtību savu apzinos
Protams. Uz kurieni tu iesi?
Es nejautāju vai darbs būs smags
Esmu skarba un nesatricināma Dimanti un platīns
Es tos atrodu un saplacinu
Ņemu, ko dod Laužu, ko vajag
Taču iekšēji prātā jūku Kā virves dejotāja cirkū
Iekšēji vaicāju Vai Hērakls teica
"Es negribu cīkstēties ar cerberu"
Iekšēji jūtos
Bezvērtīga Ja nespēju palīdzēt
Trūkums vai plaisa
Salmiņš, ka pārlauž Kamieļa muguru
Kas pārlauž kamieļa muguru?
Spriedze vairojas, pil, pil, pil Un nebeidzas
O-o
Kauss pildās pilns, pilns, pilns Līdz pāri malām iet
O-o
Visu uztici māsai Viņa ir vecāka
Atdod smagumus Ko paši nevarat celt
Kas esmu, ja nespēju visu izdarīt līdz galam?
Ja lūzīšu es un zaudēšu ķērienu, ķērienu, ķērienu
O-o
Kā pulkstenis tikšķ, tikšķ, tikšķ Līdz gatavs sprāgt
O-o
Visu uztici māsai Viņa ir stiprāka
Viņa var izturēt vēl mazliet
Kas esmu, ja nespēju panest visu?
Ja misēsies man
Dziļi sirdī
Slēpju satraukumu un kļūst sliktāk Baidos, ka tuvojas kas ļauns
Dziļi sirdī
Kuģis nepagriežas Lai izbēgtu aisbergam
Dziļi sirdī Šaubos par aicinājumu savu
Vai varu ko glābt? Salieku domino kauliņus
Sīkākā pūsma Ka tik nesagāžas
Viss aiziet kā pa ķēdi Bet pagaidi
Kaut spētu atbrīvoties
No smagās gaidu nastas
Vai sirdī ielītu prieks?
Vai atdusa?
Vai mazākais baudījums Mēs visu mērām
Spriedze tikai pieaug
Turpinām tādā pašā garā jo zinām vien
Spriedzi, kas vairojas, pil, pil, pil Un nebeidzas
O-o
Kauss pildās pilns, pilns, pilns Līdz pāri malām iet
O-o
Visu uztici māsai Viņai nesāp
Uzvel plecos visas ģimenes nastas
Skat, kā viņa zvārojas un liecas bet nelūst
Kļūdīties nedrīkst
Ja lūzīšu es un zaudēšu tvērienu, tvērienu, tvērienu
O-o
Kā pulkstenis tikšķ, tikšķ, tikšķ Līdz gatavs sprāgt
O-o
Visu uztici māsai Un pat nedomā
Vai šāda nasta tevi neparautu zem ūdens
Kas esmu es, ja nespēju visu?
Ne plaisu Ne lūzumu
Ne kļūdu Ne spriedzes
Man šķiet, ka tu uzņemies par daudz...
Varbūt mazliet pārcenšos.
Jā.
Man tev kaut kas jāizstāsta.
Vakarnakt, kad tu redzēji plaisas...
Es jutos vāja.
Ko?
-Luiza! Ēzeļi! -Eju!
Pagaidi. Kā tu to domā?
Kas, tavuprāt, kaitē burvestībai?
Nezinu, bet reiz dzirdēju pieaugušos runājam.
Pirms aiziešanas tēvocim Bruno
bijis briesmīgs pareģojums par to.
Tēvocim Bruno? Ko viņš redzēja?
Neviens nezina. Viņi to neatrada.
Ja burvestībai kas kaiš, sāc ar Bruno torni.
Atrodi pareģojumu.
Pagaidi! Kā var atrast pareģojumu? Kas man jāmeklē?
Ja atradīsi, zināsi.
Bet esi piesardzīga.
Ne velti turp nav atļauts iet.
Tik ideāla saderība.
Ideāla.
Nāks par labu brīnumam.
Mājiņa.
Vai tu vari apturēt smiltis?
Šeit tu nevari palīdzēt?
Būs jau labi.
Man tas jāizdara.
Tavā, omes
un mazliet arī savā labā.
"Atrodi pareģojumu, glāb..."
NĀKOTNE TEVI GAIDA
Sveicināts!
Tik daudz pakāpienu.
Taču man būs draugs.
Nē. Viņš aizlaidās.
Nu ko.
Sveicināti Madrigālu ģimenē
Madrigālu mājā ir tik daudz pakāpienu
Varētu domāt, ka jābūt veidam ašākam Jo esam apburti, bet nē
Apbrīnojami, cik te pakāpienu!
Bruno, tava istaba nekam neder!
Tīrā sodība...
Es to varu.
Uzmetējs!
Tukšs.
Kas kaitē burvestībai?
Es.
No kurienes tu atsteidzies?
Piedod, es...
Kas tev matos?
Mana dāvana!
-Es zaudēju savu dāvanu! -Ko?
Mēs ar Mirabelu runājām par to, ka es uzņemos par daudz.
Centos darīt mazāk, bet attapos, ka netieku galā.
Pievīlu visus.
Vainas nomākta, grābu ēzeļus un stiepu prom.
Kad gribēju tos samest kūtī, tie izrādījās...
smagi!
Ko tu izdarīji? Ko viņai pateici?
Neko. Es ne...
Mirabela, man jāpavada Gūzmani uz Izabelas saderināšanās ballīti.
Netuvojies Luizai, kamēr nebūšu ar viņu izrunājusies.
Šovakar - nevienas jaunas ķibeles.
Un, lai ko tu darītu, izbeidz to.
Kāpēc es esmu tavā pareģojumā, Bruno?
Tante! Mī un žē!
Piedod, negribēju izbiedēt.
Tiš, tiš, tiš!
Gribēju paņemt Tonito mantas,
bet izdzirdēju vārdu, kuru nepieminam.
Lieliski. Es zibeņoju. No pērkona sāks smidzināt
un tad līņāt...
Skaidras debesis, skaidras debesis.
Skaidras debesis.
Pepas tante? Ja Bru...
Ja viņam būtu pareģojums par kādu, ko tas nozīmētu?
Mēs nerunājam par Bruno.
Es zinu. Hipotētiski. Ja viņš tevi redzētu...
Mirabela, mums jāsagatavojas Gūzmanu uzņemšanai.
Gribu zināt, vai tas bija tāds pozitīvs...
-Tas bija murgs! -Fēliks!
Viņai tas ir jāzina, Pepij.
Mēs nerunājam par Bruno.
Viņš redzēja ko baisu un...
Še tev! Tas piepildījās.
Mēs nerunājam par Bruno.
Varbūt jūs nesapratāt viņa vīzijas?
Domā ātri, jo tas notiks drīz!
Mēs nerunājam par Bruno-no-no-no
Mēs nerunājam par Bruno
-Bija mana kāzu diena -Mūsu kāzu dienā
Gatavojāmies svinībām Ne mākonīša debesīs
Mākoņi nedrīkstēja parādīties
Bruno ieradās ar nerātnu smīnu
Pērkons
Kurš stāstīs, tu vai es?
Piedod, mīla mana Turpini
Bruno izmet - drīz līs
Kāpēc viņš tā teica?
Ar šiem vārdiem satrauc mani
Ome izvelk lietussargu
Precējāmies viesuļvētrā
Cik priekpilna diena Lai nu paliek
Mēs nerunājam par Bruno-no-no-no
Mēs nerunājam par Bruno
Klau
Dzīvoju es bailēs no Bruno stomīšanās
Vienmēr dzirdu, kā viņš murmina
Šī skaņa līdzinās Birstošām smiltīm
Uzdevums grūts Nopietna dāvana
Vienmēr atstāj ģimeni taustāmies tumsā
Mēģinot aptvert pareģojumus
Vai tu saproti?
Septiņas pēdas garš Pa muguru skrien žurkas
Kad piemin tevi vārdā Kājas ļimst
Viņš redz tavus sapņus Un pārtiek no bailēm
Mēs nerunājam par Bruno-no-no-no
Mēs nerunājam par Bruno
Teica, zivs mana nobeigsies Nākamajā dienā - beigta
Nē, nē
Viņš teica, man izaugs liels vēders
-Nē, nē -Man mati izkritīšot
Paskatieties nu
Nē, nē
Spriedums parakstīts Kad pareģojums izsacīts
Viņš teica, ka sapņi īstenosies
Un dzīvē viss piepildīsies
Viņš teica, ka spējas augs
Kā vīnogas nobriest ķekarā
Mariano ir ceļā
Viņš teica, ka mans sapņu vīrietis
Būs rokas stiepiena attālumā
Saderinājies ar citu
-Es viņu tikpat kā dzirdu -Klau, māsa
Ne skaņas no tavas mutes
Es viņu jau dzirdu
Ak Bruno Jā, runājot par Bruno
Man jāzina viss par Bruno Saki patiesību, Bruno
Izabela, tavs puisis ir klāt!
Laiks vakariņot
-Bija mana kāzu diena -Mūsu kāzu diena
-Debesīs ne mākonīša -Mākoņi nedrīkstēja parādīties
Viņš teica, ka manas spējas augs
-Pērkons -Kurš stāstīs, tu vai es?
Mariano ir ceļā
-Bruno izmet - būs lietus -Kāpēc to teica?
-Ar šiem vārdiem satrauca mani -Ome izvilka lietussargu
Precējāmies viesuļvētrā
Viņš ir šeit Jel nerunā par Bruno-no
Kāpēc es runāju par Bruno?
Ne vārda par Bruno
Nevajadzēja pat pieminēt Bruno
Mirabū! Esi gatava ballēties?
Es ielauzos Bruno tornī.
Atklāju pareģojumu. Ģimene briesmās.
Burvestība mirst. Māja brūk. Luizas dāvana gaist.
Un tas viss ir manis dēļ.
Papu?
Neko neteiksim. Ome grib, lai vakars norit nevainojami.
Kamēr Gūzmani ir šeit, tu neielauzies Bruno tornī.
Burvestība nemirst. Māja nebrūk.
Luizas dāvana negaist.
Neviens neuzzinās. Izturies dabiski.
Nevienam nav jāzina.
Es zinu.
Viņa visiem izstāstīs.
Laiks vakariņot!
Gūzmanu un Madrigālu saradošanās stiprinās brīnumu.
Jā. Cerēsim, ka šis vakars nebeigsies katastrofāli.
Par nevainojamu vakaru!
Avokado?
Kamilo. Sakārto seju.
Ūdeni?
Mirabela.
Lūdzu, padod krējumu.
Tēt, krējumu?
...Bruno pareģojums.
Pepa, mākonis.
Skaidras debesis, skaidras debesis.
Bruno pareģojums.
Mirabela?
Viss kārtībā?
Viss ir lieliski. Viņa priecājas.
Gaida, kad bildināsi. Dari to tūlīt!
-Jā. -Pēc iespējas drīzāk.
Es biju nodomājis...
Tu biji nodomājis. Lieliski!
Tā kā visi ir tik apdāvināti,
mans Mariano vēlējās sākt ar dziesmu!
Luiza, vai atnesīsi klavieres?
Labi.
Mūsu ģimenē pieņemts dziedāt pēc tam.
Izabela, visdaiļākā no visām Madrigālām.
Tev labi sanāk.
Visnevainojamākais brīnuma zieds...
Nē!
Vai kļūsi par manu...
Nē!
Kas notiek?
Mirabela atklāja pareģojumu - par viņu.
Iznīcinās burvestību. Esam nolemti!
Ome, lūdzu! Ir jābūt kādam izskaidrojumam.
Es tevi ienīstu!
-Esmu pakāsēja! -Luiza!
Ko tu izdarīji?
Es neko nedarīju! Tas ir Bruno pareģojums!
Burvestība ir stipra. Viss ir kārtībā!
Mēs esam Madrigāli!
Mirabela!
Ei!
Viss labi, mammīt. Elpo dziļi.
Apstājies!
Nē! Nē!
Palīgā! Palīgā...
Mājiņ! Mājiņ!
Palīdzi man!
Tu esi stipri nosvīdusi.
Ak nē!
-Atā. -Ko?
Nē. Pagaidi!
Pagaidi! Pagaidi!
Kāpēc tu paņēmi pareģojumu?
Tuk, tuk. Pieklauvē pie koka.
Ko tas nozīmē?
Vai tāpēc tu atgriezies?
Tēvoci Bruno?
Tuk, tuk, tuk. Jāpieklauvē pie koka.
Tu nedrīkstēji redzēt pareģojumu. Neviens nedrīkstēja.
-Bet... -Nedaudz sāls.
Cukura.
Pagaidi.
Vai tu šeit lāpīji plaisas?
Ko? Nē, es baidos tām tuvoties.
Tās aizsmērēja Ernando.
-Kas ir Ernando? -Es! Un ne no kā nebaidos!
Tas esmu es.
Mana īstā dāvana ir aktiermāksla.
Esmu Horhe, uztaisīju špakteli.
Cik ilgi tu šeit jau dzīvo?
Tā arī nekur neaizgāji.
Es pametu torni, daudz pakāpienu.
Virtuve dzīvojamajā istabā.
Un bezmaksas izklaide.
Kas tev patīk? Sports?
Spēļu šovi? Ziepju operas?
Viņu mīlai nebija lemts uzplaukt.
Es nesaprotu.
Tā ir viņa tante, kurai ir amnēzija.
Neatceras, ka ir viņa tante.
Tādas jūtas ir aizliegtas...
Nesaprotu, kāpēc tu aizgāji, tomēr neaizgāji.
Tāpēc, ka ap brīnumu ir augsti kalni.
Un, kā teicu, ēdiens par velti...
Jums patīk paēst par velti, ko?
Vienmēr izsalkuši. Neapmierināti.
Mana dāvana nenāca par labu ģimenei,
tomēr es mīlu savu ģimeni.
Tikai nezinu, kā...
Laikam jau labāk ej prom.
Man nav laba iemesla. Ja būtu, tu teiktu:
"Man jāiet, jo tas ir labs iemesls."
Kāpēc es biju tavā pareģojumā?
Tēvoci Bruno?
Es tikai gribēju, lai ģimene ar mani lepotos.
Kaut reizi.
Bet, ja man labāk apstāties,
ja daru tai ļaunu...
pasaki man to.
Es nevaru tev to pateikt,
jo nezinu.
Saņēmu šo pareģojumu tovakar, kad tu neieguvi dāvanu.
Ome raizējās par burvestību.
Lūdza, lai ielūkojos nākotnē un noskaidroju tās nozīmi.
Un es redzēju, ka burvestība ir briesmās.
Kā sabrūk mūsu māja.
Un tad es redzēju tevi.
Taču pareģojums pārvērtās, tas izmainījās.
Nebija vienas atbildes, skaidra pareģojuma.
It kā tava nākotne vēl nebūtu nolemta.
Bet zināju, kā tas izskatīsies, ko visi domās...
Esmu Bruno, un visi vienmēr sagaida ļaunāko...
tāpēc...
Tu aizgāji, lai pasargātu mani?
Nezinu, kā tas viss izvērsīsies,
taču nojaušu...
Ģimene, brīnums
un paša brīnuma liktenis...
Tas viss būs tavās rokās.
Bet varbūt es kļūdos.
Tas ir noslēpums. Tāpēc jau pareģojums...
Ja spētu, es tev palīdzēt...
Neko vairāk nezinu.
Lai izdodas. Kaut es būtu redzējis ko vairāk.
Jā.
Tu vēlies, kaut būtu redzējis vairāk, tad redzi vairāk!
Ieraugi jaunu pareģojumu.
Nē. Es ar tiem vairs neķēpājos.
-Bet varētu. -Es to nedarīšu.
Tu nevari sacīt - pasaule ir tavās rokās. Viss.
Ja liktenis ir manās rokās, ieraugi vēl vienu pareģojumu.
Varbūt tas atklās, kas man jādara.
Pat ja es to vēlētos, tu sagrāvi manu pareģojumu alu.
Tā ir problēma. Man vajag plašu telpu.
-Mēs to atradīsim. -Kur?
Izmantojiet manu istabu.
Žurkas visu izstāstīja. Neēd tās.
Ģimenei vajag atbalstu, un tev ir jātiek laukā no šejienes.
Tev vajadzēja to izstāstīt, tiklīdz saņēmi pareģojumu.
Padomā par ģimeni.
Es domāju par meitu.
Pepa, nomierinies.
-Daru, ko varu. -Jā.
Priecājies, ka tas nav viesulis.
Māt, tu esi pārāk prasīga pret Mirabelu.
Paskaties apkārt.
Mums jāsargā ģimene, brīnums. Nedrīkstam pazaudēt mājas.
Pilsētas ļaudis sāk satraukties par burvestību.
Grib ar tevi runāt.
Ne velti Mirabela bija šajā pareģojumā.
Uzmeklējiet viņu.
Mums vajadzētu pasteigties.
Nākotni nevar pasteidzināt.
Ja nu es tev parādīšu ko ļaunāku?
Ja redzēšu to, kas nebūs pa prātam, tu teiksi:
"Bruno dara ļaunu. Viņš ir spocīgs, un viņa pesteļi nogalināja manu zivi."
Es nedomāju, ka dari ļaunu.
Savādniekiem ģimenē reizēm ir slikta reputācija.
Tu to vari.
Tas nerviem.
Es to varu. Es to varu.
Drošības pēc pieturies.
Atkal tas pats. Man jābeidz!
Nē, man jāzina, kā tas beigsies. Vajag atbildi.
Kaut ko neesam pamanījuši!
Tu redzi to pašu, ko es.
-Ja būtu kas... -Tur!
Skaties tur!
Tauriņš!
Seko tauriņam!
Kur tas ir?
Viens vienīgs juceklis.
Svece. Tā kļūst gaišāka!
-Es domāju, ka tu palīdzēsi svecei! -Kā?
Kāds ir kopā ar tevi.
-Un tu cīnies ar viņu! -Ko?
Pagaidi, nē. Jūs apskaujaties?
Vai es cīnos, vai apskaujos?
Apskāviens. Apskāviens!
Lai padarītu sveci spožu, tev viņa jāapskauj.
Kas man jāapskauj?
Gandrīz jau redzu.
-Kas viņa ir? -Gandrīz redzu.
Sapratu!
Izabelu?
Tavu māsu? Tas ir lieliski!
Vienmēr tas pats.
Ko var izmainīt, apskaujot Izabelu?
Nezinu. Ģimene saņēma brīnumu. Kā var palīdzēt brīnumam?
Apskaujot māsu.
Mirabela? Mirabela?
Mirabela?
Mums nav atlicis daudz laika.
Tas neko nedos.
Viņa nemūžam mani neapskaus. Viņa mani ienīst!
Turklāt es izjaucu viņas bildināšanu.
-Turklāt man viņa krīt uz nerviem. -Mirabela?
-Nu protams, Izabela! -Mirabela?
Kas viņai manī nepatīk?
Pašai rozes krīt no...
Mirabela!
Piedod, piedod.
Tu nesaproti pašu galveno.
Ģimenes liktenis nav viņas, bet tavās rokās.
Tavās rokās.
Tu esi ļoti vajadzīga ģimenei.
Tikai tev tas jāierauga.
Pašai. Es dodos prom.
Ko? Tu nenāksi?
Tas ir tavs pareģojums, ne manējais.
Tu baidies, ka ome tevi pamanīs.
Jā. Arī no tā.
Kad būsi glābusi brīnumu, atnāc ciemos.
Kad būšu glābusi brīnumu, es vedīšu tevi mājās.
Tuk, tuk, tuk. Jāpieklauvē pie koka.
Tev izdosies. Tu izglābsi brīnumu.
Ar apskāvienu.
Iza? Sveika.
Zinu, ka mums ir domstarpības...
taču es gribu būt labāka pret tevi.
Tāpēc apskausimies.
Kārtīgi samīļosimies, ja?
"Kārtīgi samīļosimies"?
Luiza nespēj pacelt pat pīrādziņu.
Mariano deguns ir kā saspiesta papaija!
Vai esi zaudējusi prātu?
Iza, es jūtu, ka esi sakreņķējusies.
Tu zini, kas palīdz pret kreņķiem? Sirsnīgs apskāviens.
Vācies prom.
Viss bija nevainojami.
Ome apmierināta. Ģimene apmierināta.
Gribi būt labāka māsa? Atvainojies, ka sabojāji man dzīvi.
Nu! Atvainojies.
Es...
ļoti...
atvainojos...
-ka tava dzīve ir tik lieliska! -Ārā!
Pagaidi! Labi! Es atvainojos!
Es negribēju sabojāt tev dzīvi!
Dažiem no mums ir lielākas ķibeles,
tu, savtīgā, izlutinātā princese!
Savtīgā?
Visu mūžu esmu bijusi spiesta būt nevainojama!
Bet tu tikai un vienīgi bojā man dzīvi!
Nekas nav sabojāts! Tu joprojām vari apprecēt to lielo, dumjo breksi!
Es negribu viņu precēt! Daru to ģimenes labā!
Vai dieniņ.
Iza...
Tā ir nopietna atzīšanās.
Labi, nāc tuvāk.
Nāc nu šurp.
Iza?
Es radīju ko pārsteidzošu
Kaut ko asu Un negaidītu
Iza? Tagad mums ir...
Tas nav simetrisks vai perfekts Tomēr skaists
Un mans Ko vēl es spēju?
Pagaidi Nāc šurp, nāc šurp
-Labi! Nāc šurp, nāc šurp -Ko vēl es spēju?
Samīļosimies Nāc šurp, nāc šurp
Mīļojiens Nāc šurp, nāc šurp
Es plaucēju rožu vagas
Maija svētkiem jūdzēm garas
Ieņemu nevainojamas, iestudētas pozas
Visu noslēpju zem plata smaida
Ko spētu es, ja izaudzētu Visu, ko sajūt sirds?
Vai zini, kurp dodies?
Ko spētu es, Ja atkāptos no ideāla
Radītu visu, ko vēlos Un mani mierā liktu
Žakarandu viesuļvētru
-Žņaudžošas vīģes un vīnogulājus -Vīģe!
Viss kārtībā
Vaska palmas koku Kurā uzrāpjoties es izlaužos
Ko vēl es spēju?
Vai spēju radīt raseņu upi?
Sargies, tās visu aprīt grib Ar mazumiņu nepietiks
Gribu sajust prieka trīsas Radot ko nebijušu
Tā apnicis skaistais Gribu patieso, un tu?
Tava dzīve šķiet sapnis Kopš pirmoreiz atvēri acis
Cik dziļi iesniedzas saknes?
Es redzu vien tavus Plaukstošos ziedus
Cik jauki ir redzēt Ka celies
-Cik augstu varu celties? -Cik augstu vari celties?
Cauri jumtam debesīs Augšup!
Žakarandu viesuļvētru
-Žņaudzošas vīģes -Aiziet
-Un vīnogulājus -Audz
Vaska palmas koku Kurā uzrāpjoties es izlaužos
Ko vēl? Ko vēl?
Ko spēju paveikt Kad patiesi ieskatos sevī
Satveru mirkli Un laužos tam cauri
Ko spēju paveikt Ja nevēlos būt vairs ideāla?
-Man viss būs labi -Atbrīvojiet ceļu
-Es radīšu trompetes koku -Trompetes koku
-Sacelšu vētru -Sacelsi vētru
-Mainīšu domas -Esi mainījusi manējās
Nu ceļš ir skaidrs, jo līdzās esi tu
Esmu pateicību parādā tev
Ko vēl es spēju?
Parādi, ko spēj
-Ko vēl es spēju? -Pa spēkam it viss
Ko vēl es spēju?
Tu mani novedīsi no ceļa.
Kas tur notiek?
Ome? Viss kārtībā! Viss ir...
Mēs glābsim brīnumu. Burvestību...
Par ko tu runā?
Paskaties uz mūsu māju! Un uz māsu!
Lūdzu... Izabela nebija laimīga.
Protams, ka nebija. Tu izjauci bildinājumu.
Nē. Viņa to vēlējās.
Un tad mēs paveicām šo!
Svece kvēloja spožāk. Plaisas...
-Mirabela. -Tāpēc esmu pareģojumā!
Es glābšu brīnumu!
Tūlīt pat izbeidz, Mirabela!
Plaisas radās tevis dēļ.
Bruno aizgāja tevis dēļ.
Luizai zūd spējas. Izabela zaudējusi savaldību.
Viss tevis dēļ!
Nezinu, kāpēc tev netika piešķirta dāvana,
bet tā dēļ tu nedrīksti postīt ģimeni.
Es nekad nebūšu gana laba.
Vai ne?
Lai kā es censtos.
Lai kā mēs visi pūlētos.
Luiza nekad nebūs gana stipra.
Izabela nebūs gana ideāla.
Bruno mūs pameta, jo tu viņā saskatīji tikai slikto.
Bruno bija vienaldzīgs pret šo ģimeni.
Viņš mīl šo ģimeni.
Es arī to mīlu. Mēs visi to mīlam.
Tev pašai tā nerūp.
-Tu posti mūsu mājas. -Neuzdrīksties...
Brīnums iznīkst tevis dēļ.
Nē, nē, nē!
Svece!
Mājiņ! Palīdzi tikt augšā!
Nē!
Uzmanies, Antonio!
Mums jābēg prom!
Mirabela! Mirabela!
Mirabela, mums jābēg prom!
-Mirabela! -Mirabela!
Mirabela, atstāj to!
Mirabela! Māja sagāzīsies!
-Mirabela, bēdz! -Mirabela!
Nē.
Mirabela!
Mirabela, vai nesasities?
Mirabela!
Hulieta, nāc ātri!
Hulieta!
Nekusties. Tūlīt nākšu.
Kā tas atgadījās?
Celies, es palīdzēšu. Es palīdzēšu.
-Visi veseli? -Antonio, neraudi, puisīt.
Kā tas varēja notikt? Brīnums pagalam.
Ko mēs tagad iesāksim?
Manas spējas ir zudušas.
Un kā ar Antonio? Ko viņš iesāks?
Mirabela?
Mirabela! Kur Mirabela?
Kur viņa ir?
Mirabela!
Mirabela?
Mirabela!
Mirabela?
Mirabela!
Viņa vēl nav atrasta?
-Mirabela! -Mirabela!
Mirabela!
Mirabela.
Man žēl.
Es negribēju kaitēt ģimenei.
Gribēju tikai...
būt tāda, kāda neesmu.
Tik sen neesmu šeit bijusi.
Pie šīs upes mums tika dāvāts brīnums.
Šeit vectēvs Pedro...
Cerēju, ka dzīve būs citāda.
Cerēju, ka es būšu citāda sieviete.
Man tika dāvāts brīnums.
Otra iespēja.
Un es tā baidījos to pazaudēt,
ka aizmirsu, kam šis brīnums bija paredzēts.
Un nu to ļoti nožēloju.
Tu nenodarīji kaitējumu ģimenei.
Mēs esam salauzti...
manas vainas dēļ.
Ome.
Beidzot es to saprotu.
Tu pazaudēji mājas.
Pazaudēji visu.
Tik daudz izcieti
viena,
lai tas nekad vairs neatkārtotos.
Mēs tikām glābti, pateicoties tev.
Mēs saņēmām brīnumu, pateicoties tev.
Mēs esam ģimene, pateicoties tev.
Tā nevar tikt salauzta tā,
ka vairs nespēsim to salabot... visi kopā.
Es lūdzu Pedro pēc palīdzības.
Mirabela.
Viņš man atsūtīja tevi.
Viņa nav vainīga!
Pateicu viņai savu pareģojumu!
To izdarīju es!
Es viņai liku iet, un viņa...
Tikai gribēja palīdzēt.
Man vienalga, ko tu par mani domā. Ja esi iespītējusies...
Laikam esmu kaut ko palaidis garām.
Iesim.
Kas notiek? Kur mēs ejam?
Mājās.
Tā ir viņa! Es atradu!
Es viņu atradu!
Viņa atgriežas! Viņa atgriežas!
Mirabela!
Māt!
Mīļā, es ļoti uztraucos.
Tevis nekur nebija.
Visur bites.
Man viss būs labi.
Bez mājas nebūs labi.
Kas ir? Mums nav mājas. Nedrīkstu to pateikt?
Kas tad tas ir? Māja nav.
Paskat, mūsu māja Tai vajag jaunus pamatus
Kaut liekas bezcerīgi Mēs tomēr iztiksim
Paskat, mūsu ģimene Spoži mirdzošs zvaigznājs
Tik daudz zvaigžņu Un katra spoži spīd
Taču zvaigznes nespīd, tās deg
Un zvaigznāji pārvietojas
Man šķiet, laiks apjaust to
Ka esi vairāk vērts par dāvanu
Žēl, ka tai pieķēros par ciešu
Es baidījos jūs pazaudēt
Brīnums nav Tev piemītošā burvestība
Brīnums esi tu pats
Ne dāvana Tu pats
Brīnums esi tu pats
Jūs visi Jūs visi
Tātad pieminēsim Bruno?
Tas ir Bruno?
Jā, par Bruno ir daudz ko teikt
Es sākšu Pepa, atvaino par kāzām
Negribēju tās bojāt
Tas nebija pravietojums Tu biji nosvīdusi
Tikai gribēju lai zini Ka brālis tevi mīl
Piedod, izkrati sirdi Kaut līst vai snieg
Aizmirsti
Es vienmēr tā saku
Man tiešām jāatvainojas
Prieks, ka esi atgriezies
-Nāc gaismā -Tikai viena nakts
Lai kas notiktu Ceļu atradīsim
Zināju, ka neaizgāja Dzirdēju ik dienas
Kas tā par skaņu?
Visi ciema iedzīvotāji
Sveiki
Nolieciet nastu Nolieciet nastu
Mēs nākam pie jums Mēs nākam pie jums
Bez īpašas dāvanas Bet mūsu ir daudz
Darīsim visu, lai palīdzētu
Cik jauki strādāt komandā Tu esi tik stipra
-Tomēr reizēm es raudu -Es arī
Ne tik stipra Bet pieņemos prātā
Man vajag sauli un mēslojumu
Iestādīsim ko jaunu Lai tas aug
Taisni debesīs
Aiziet!
Zvaigznes nespīd, tās deg
Zvaigznāji mirdz
Gadalaiki rit un mainās
Paskat, kā strādā mūsu meitiņa
Viņa ir līdzīga tev
Mariano, kāpēc tik skumīgs?
Manī ir tik daudz mīlestības
Man ir kāda māsīca Vai pazīsti Doloresu?
Nu labi. Tālāk es pati. Atā!
Tu runā tik skaļi
Tu rūpējies par māti Un dari tik lepnu
Tu raksti dzejoļus Ik vakaru pirms miega
Vai pamodīsies Un beidzot ieraudzīsi mani?
Doloresa, es tevi redzu.
Un es tevi dzirdu.
Jā!
Jūs visus Jūs visus
-Apprecēsimies. -Lēnāk.
Jūs visus Jūs visus
Mīļās mājas Man patīk jaunie pamati
Nav ideāli
-Tāpat kā mēs paši -Tas tiesa
Vēl kāds nieks Pirms sākas svinības
-Kāds? -Vajag rokturi
Šis izgatavots tev.
Mēs redzam, cik spoži tu spīdi
Mēs redzam, cik drosmīga esi
Tagad ieraugi sevi tu pati
Tu esi īstā dāvana, meitēn Ielaid mūs
Atver nu acis
Ko tu redzi?
Es redzu... sevi.
Visu sevi
Nāciet taču iekšā!
Jā!
Jā, mīļā!
Visi kopā...
Madrigālu ģimene!
Subtitrus tulkoja: Gundega Gulbe