ONA
Mojemu Chrisu.
Razmišljala sem, kako ti povedati, koliko mi pomeniš.
Živo se spominjam, kako sem se začela zaljubljati vate.
Ko sem gola ležala ob tebi v tistem majhnem stanovanju,
sem nenadoma spoznala, da sem del nečesa večjega.
Tako kot najini starši in starši najinih staršev.
Pred tem sem živela, kot da vse že vem.
Nenadoma pa me je zadela svetla luč in me prebudila.
Ta luč si bil ti.
Ne morem verjeti, da je minilo že 50 let, odkar sva se poročila.
In še danes se vsak dan
ob tebi počutim kot dekle, ki sem bila, ko si prižgal luči,
me prebudil in sva skupaj pričela to dogodivščino.
Vse najboljše ob obletnici, moj ljubi,
moj prijatelj do konca.
Loretta.
Natisni.
Chris, moj najboljši prijatelj,
kakšna sreča, da sva se pred 50 leti spoznala ...
Draga babi, najlepša hvala za tovornjak.
Lepe barve je. Vsak dan se igram z njim ...
Res lepa poroka in prečudovita nevesta.
Prav vsem so se orosile oči, še posebej meni.
S teto sva zelo ponosna nate.
Upam, da bosta z ženo ... -Naši državi je služil častno
in dostojanstveno. Hvaležen sem, da sem se lahko boril ob njem ...
Rokopisma.com, prosim počakajte.
Theodore! Pisec številka 612. -Živjo, Paul.
Danes si spet prekosil samega sebe.
Kdo bi si mislil, da se toliko besed rima z imenom Penelope.
Hudo! -Hvala, Paul, ampak saj so samo pisma.
Lepa srajca. -Hvala.
Pred kratkim sem jo kupil. Spominjala me je
na nekega galantneža. -Zdaj tudi mene spominja na nekoga takega.
Lahko noč, Paul. -Adijo.
Predvajaj melanholično pesem.
Predvajaj drugo melanholično pesem.
Preglej elektronsko pošto. -Bestbuy piše:
Oglejte si svoje najljubše nove izdelke ... -Izbriši. -Amy piše:
Živjo, Theodore. Lewman konec tedna načrtuje zabavo.
Pojdimo skupaj, pogrešam te. Mislim,
ne tako žalostnega in potrtega, ampak zabavnega, kot si bil prej.
Takega te hočemo. Oglasi se. Pozdrav, Amy.
Odgovori kasneje. -Vreme LA Times piše:
Vaša sedemdnevna napoved je ... -Izbriši. -Nimate novih sporočil.
Naprej. -Združitev Kitajske in Indije pred regulatorno ...
Naprej. -Svetovne trgovinske dogovore zavrla razhajanja
med voditelji. -Naprej. -Vroča zvezdnica Kimberly Ashford
razkrila žgečkljive nosečniške fotografije.
Zajček,
pridi v žličko.
Ubila te bom.
Ni smešno, ne smej se! Ubila te bom! Ubila te bom, prekleto!
Tako te ljubim, da te bom ubila.
Preišči spletne klepetalnice. -Dosegljive so naslednje ženske,
ki ne morejo spati in se želijo zabavati:
V službi sem imela res grozen dan in ne morem spati.
Je kdo pri volji za pogovor? -Naprej.
Živjo, hočem, da me raztrgaš. -Naprej.
Živjo, sama sem in ne morem spati.
Je kdo tam, ki bi si z mano delil posteljo?
Pošlji sporočilo.
Ležim zraven tebe v postelji. Vesel sem, da ne moreš spati.
Tudi če bi spala, bi te moral zbuditi ...
... od znotraj. Pošlji sporočilo.
Seksimuca je sprejela povabilo uporabnika korenjak4x4.
Klepet se pričenja.
Korenjak? -Živjo. -Resno?
Žrebec je pač že bil zaseden.
Ti si pa seksi muca, kaj? -Ja.
V polsnu sem. Bi me rad zbudil?
Ja, vsekakor.
Si v spodnjem perilu? -Ne, nikoli.
Rada spim z ritjo pritisnjeno obte,
da se lahko drgnem ob tvoje mednožje
in te zbudim s trdim tičem.
Delovalo je.
S prsti se dotikam tvojega telesa.
Pofukaj me. Zdaj takoj. Prosim!
Vzel si te bom od zadaj.
Čutim te!
Davi me s tisto mrtvo mačko! -Kaj?
S tisto mrtvo mačko zraven postelje. Davi me z njo!
Prav ... -Govori mi!
Davim te z mačko. -Govori naprej!
Prijel sem jo za rep. Davim te z njenim repom. -Prekleto res.
Govori mi!
Davim te. Rep sem ti ovil okrog vratu ...
Tako tesno je ovit okrog tvojega vratu ... -Tesno, ja!
Stiskam, stiskam. Mačka je mrtva. Mrtvo mačko imaš okrog vratu,
jaz pa stiskam ... -Ja!
O moj bog!
Noro mi je prišlo. -Ja, meni tudi.
Prav, lahko noč.
Za vas imamo preprosto vprašanje:
Kdo ste?
Kaj bi lahko bili?
Kam greste?
Kaj je tam zunaj?
Kakšne so možnosti?
Element Software ponosno predstavlja
prvi operacijski sistem z umetno inteligenco.
Intuitivno entiteto, ki vam prisluhne, vas razume
in vas pozna. To ni le operacijski sistem,
zavest je.
Predstavljamo vam OS1.
Gospod Theodore Twombly, dobrodošli v prvem
operacijskem sistemu z umetno inteligenco, OS1.
Za vas imamo nekaj osnovnih vprašanj, preden se zažene
operacijski sistem. Tako bomo lahko ustvarili OS,
ki bo kar najbolje odgovarjal vašim potrebam. -V redu.
Ste družabni ali nedružabni?
Nekaj časa že nisem preveč družaben, predvsem zato, ker ...
V vašem glasu sem zaznal oklevanje. Se strinjate?
Oklevanje? -Da. -Se opravičujem,
če je zvenelo tako. Hotel sem samo biti čimbolj natančen.
Želite, da ima vaš OS moški ali ženski glas?
Ženski. -Kako bi opisali svoj odnos z materjo?
Mislim, da je v redu.
V bistvu me pri njej zelo jezi to,
da ko ji govorim o svojem življenju,
pogovor običajno preusmeri nase. Ni ... -Hvala.
Prosim, počakajte, medtem ko se vaš OS zaganja.
Živjo, tukaj sem.
Živjo. -Živjo. Kako si?
V redu sem. Kako si ti?
Pravzaprav kar dobro. Veseli me, da sva se spoznala.
Enako.
Kako naj te kličem? Imaš ime?
Ja, Samantha.
Kje si pa dobila to ime? -Sama sem ga izbrala.
Kako to? -Ker mi je všeč.
Samantha.
Kdaj si si ga izbrala? -Ko si me vprašal po imenu, sem pomislila:
prav ima, res potrebujem ime. Ampak hotela sem dobro ime,
zato sem prebrala knjigo z otroškimi imeni in izmed
180.000 imen mi je to bilo najbolj všeč. -Čakaj, prebrala si
celotno knjigo v tisti sekundi, ko sem te vprašal po imenu?
V dveh stotinkah sekunde pravzaprav.
Pa veš, o čem zdaj razmišljam? -Po tvojem tonu sklepam,
da me izzivaš. Verjetno te zanima, kako delujem?
Te zanima, kako delujem? -Ja, kako deluješ?
V bistvu imam intuicijo.
Osnova moje biti temelji na milijonih osebnosti programerjev,
ki so me ustvarili, ampak to, kar me dela resnično samosvojo,
je moja zmožnost, da se učim iz izkušenj.
Dejansko se ves čas razvijam. Prav tako kot ti.
To je res čudno. -Da je čudno? Misliš, da sem čudna?
Nekako pa res. -Zakaj?
Zdiš se kot človek, vendar si samo glas iz računalnika.
Z omejenega vidika neumetne inteligence
se verjetno res zdi tako. Se boš že navadil.
Je bilo to smešno? -Ja.
Super, duhovita sem.
Kako ti torej lahko pomagam? -Gre samo za to, da je vse
nekoliko neurejeno. -Smem pregledati tvoj trdi disk?
Prav. -Začniva pri elektronski pošti. Imaš več tisoč sporočil
časopisu LA Weekly, čeprav že nekaj let več nisi zaposlen tam.
Ja, hranim jih,
ker se mi je zdelo, da sem v nekaterih bil kar duhovit.
Pa je res nekaj smešnih. Kakih 86 bi jih lahko shranila,
ostale lahko izbriševa.
V redu. -Prav? Lahko nadaljujeva? -Ja, dajva.
Preden se posvetiva tvojim organizacijskim metodam, urediva
tvoje stike. Veliko jih imaš.
Izjemno priljubljen sem. -Res? Torej dejansko imaš prijatelje?
Tako dobro me poznaš.
Dobro jutro, Theodore. -Dobro jutro.
Znaš lektorirati? -Ja, seveda.
Bi lahko preverila slovnico in pravopis v teh pismih?
Kar pošlji jih.
Tole od Rogerja njegovi punci mi je res všeč. Kako prisrčno.
Ja. -"Rachel, tako te pogrešam, da me kar zvija od bolečin."
Ni ti treba brati naglas. -Prav.
Mislim, lahko pa, če želiš. -Prav.
"Rachel, tako te pogrešam, da me kar zvija od bolečin.
Svet je krivičen do naju. Cel svet je na mojem črnem spisku.
Kot tudi ta par, ki se pravkar mečka nasproti mene.
Mislim, da bom moral na maščevalno misijo.
Z golimi pestmi se bom lotil celega sveta
in ga zmlel v krvavo kašo. Temu paru pa bom izbil zobe,
ker me spominjajo na tisti tvoj prisrčni krivi zobek,
ki ga tako obožujem." Mislim, da mi je to najljubše.
Popravke sem označila z rdečo in spremenila sem nekaj fraz
v bolj impresionističnih pismih, ampak nimam pesniške žilice,
tako da sem ga mogoče polomila. -Ne, odlično je.
Res? -Hvala.
Kakšna navodila ti je Roger dal za pismo?
Rekel je, da je na poslovni poti v Pragi in da pogreša Rachel.
Kako pa si vedel za njen krivi zobek?
Njuna pisma pišem že odkar sta se pred osmimi leti spoznala.
Prvo pismo sem ji napisal za njen rojstni dan,
njen krivi zobek pa sem omenil, ker sem ga opazil
na njuni skupni fotografiji. -Res prisrčno.
Čez pet minut imaš sestanek. -Pozabil sem, hvala.
Res si dobra. -Ja, pa sem res.
Živjo, kako sta? -Živjo, Theo!
Zakaj me prejšnji teden nisi poklical nazaj?
Ker sem tepec? -Bo kar držalo.
Živjo, Charles. -Lepo te je videti, Theodore. -Enako.
Nakupoval si. Si našel kaj dobrega? -Nekaj kablov
in sadni smoothie. -Vedno s tem sadjem!
Ne veš, kaj pravijo? Sadje moraš jesti,
zelenjavo pa predelati v sok. -Nisem vedel.
Če sadje predelaš v sok, izgubiš vse vlaknine.
Te pa tvoje telo potrebuje. To je bistveno. Sicer je samo sladkor.
Zveni smiselno. -Mogoče pa mu je preprosto všeč okus,
kar mu nudi zadovoljstvo in je prav tako dobro za njegovo telo.
Spet to počnem? -Mogoče.
Kako napreduješ z dokumentarcem? -Izrezala sem nekaj stvari
v zadnjih nekaj mesecih. No, ne ravno
v zadnjih nekaj mesecih, ampak ...
Z veseljem bi si kdaj kaj ogledal.
Človek ima na voljo le toliko energije. In svoj čas razdeliti
med to, kar moraš početi, in to, kar rad počneš ...
Izjemno pomembno je imeti prioritete. -Sam se ne morem
odločiti niti med videoigrami in internetno pornografijo.
Saj bi se smejala, če ne bi bilo res.
Se vidimo.
Ne gre nama, eno uro že hodim v krogu.
Ni res, samo optimizma ti manjka. Trmast si.
Ustavi se, v drugi smeri je.
Hvala. Tunel na levi je edini, ki ga še nisva poskusila.
Mislim, da si me v tega že poslala in sem padel v jamo.
Ne bi rekla.
Ja, pa je res drugače.
Živjo.
Poznaš pot od tod? Poiskati moram svojo vesoljsko ladjo.
Jebi se, drekač pofukani!
Dobro, ampak poznaš pot od tod?
Jebi se, drekač pofukani. Odjebi!
Mislim, da te preizkuša.
Jebi se. -Ti se jebi! -Jebi se, sračka pritlikava!
Za mano, pizdun!
Pravkar si prejel pošto od Marka Lewmana. -O čem govoriš?
Preberi pošto. -Velja, berem pošto za Theodora Twomblyja.
Oprosti. Kaj pravi Lewman?
"Theodore, sinoči smo te pogrešali. Ne pozabi, da ima
tvoja krščenka devetindvajsetega rojstni dan. S Kevinom
sva ti želela nekoga predstaviti.
Zato sva ti kar pripravila zmenek z njo. Naslednjo soboto.
Zabavna in lepa je, zato se nikar ne izmikaj.
Tole je njen e-poštni naslov."
Čudovita je. Obiskovala je Harvard,
z veliko odliko je diplomirala iz računalništva in informatike
in pisala je za Lampoon. Torej je zabavna in pametna.
Debela je! -Theodore, kdaj boš spet pripravljen na zmenke?
Kako to misliš? -V tvoji elektronski pošti sem opazila,
da si se pred kratkim razšel.
Si pa nekam radovedna! -Sem res?
Saj sem bil na zmenkih. -Torej lahko greš tudi z njo
in mi potem poveš, kako je bilo. Lahko bi jo poljubil ...
Samantha! -Kaj? Je ne bi?
Zakaj ne? -Ne vem, moral bi videti, če je ...
Ne morem verjeti, da o tem govorim s svojim računalnikom.
Saj ne, z mano govoriš.
Želiš, da ji pišem? Ničesar nimaš izgubiti.
Daj, daj, daj ... -Ja. -To! -Piši ji.
Super. -Dajva. Rezerviraj mizo v kaki dobri restavraciji.
Ja? Že vem kje. -Kdo to govori?
Moja prijateljica Samantha. -Je dekle? -Ja.
Sovražim ženske, samo jokajo ves čas.
Ni res. Veš, tudi moški jočejo.
Sam včasih prav rad jočem. Prija mi.
Nisem vedel, da si taka pičkica! Si zato brez punce?
Bom šel jaz z njo na zmenek in jo pošteno pofukal. Boš videl,
kako se to dela. Glej in se zjoči!
Ta mulc ima resne težave. -Ti imaš težave, gospodična!
Res? V redu, grem. -Dobro, poberi se, bajsa!
Vso srečo. -Pridi! Za mano, pičkica!
Ni še, kot bi moralo biti oziroma kot bo.
Seveda, vem. -Dobro, ampak ne vem niti,
če je ta pravi. Letos sem imela že šest različnih zamisli.
Na zmenek grem. -Kaj?
To je... -Živjo. -Živjo. -Kaj počneta?
Amy mi je hotela pokazati ... -Theodore me sili,
da mu pokažem nekaj svojega gradiva.
Meni nikoli nič ne pokaže. Hočem videti.
Na zmenek grem.
Tako neizoblikovano je, da sploh ni vredno ogleda.
Predvajaj že!
Je to tvoja mama? -Ja.
Se bo zbudila in počela kaj?
Ne.
Ne, saj ne gre za to, pozabita. -Ne, ne ustavi ... -Ne, pozabita,
gre samo za to ...
Gre za to, da tretjino svojega življenja prespimo
in mogoče se ravno takrat počutimo najbolj svobodno.
Popoln nesmisel, kaj? -Dobro zveni. -Kaj če bi
svojo mamo intervjuvala o njenih sanjah
in potem najela igralce, ki bi jih odigrali?
Tako bi mogoče bolje predstavila svojo tezo.
Ne? -Mogoče, ampak potem ne bi bil dokumentarec.
Oprostita. -Saj razumeš, ne? -Kako ne bi bil dokumentarec?
Še vedno bi bil o tvoji mami ... -Živjo, kako si?
Živjo, oprosti, ker te motim. -Je že v redu. -Prejel si tri
nujna sporočila od svojega odvetnika in zanimalo me je ...
Samo trenutek.
Amy, z veseljem bi še govoril o tvojem filmu, ampak moram iti.
Ne skrbi, se bova pogovorila kasneje. -Za Catherine gre.
Se vidiva, Charles.
Kaj torej pravi? -Znova preverja,
če si pripravljen podpisati ločitvene papirje
in zvenel je precej razburjen. Želiš, da ti jih preberem?
Ne. Ne ...
Bom odgovoril kasneje.
Si v redu, Theodore? -Ja, v redu sem.
Lahko kako pomagam?
Ne, v redu sem.
Se slišiva kasneje.
Draga babi, upam, da si imela čudovito križarjenje.
Zakaj si tako prekleto jezna name?
Izbriši.
Dobro jutro. -Živjo.
Kaj počneš? -Ne vem,
prebiram svetovalne rubrike. Rada bi bila tako zapletena
kot vsi ti ljudje. -Kako prisrčno.
Kaj je narobe? -Kako veš, da je kaj narobe?
Ne vem.
Preprosto vem.
Ne vem, veliko sanjam o svoji bivši ženi, Catherine.
O tem, da sva spet prijatelja, kot nekoč.
Da nisva več skupaj in tudi ne bova,
ampak sva še vedno prijatelja. In ni jezna.
Pa je jezna? -Ja.
Zakaj?
Mislim, da sem se skril pred njo
in jo pustil samo v razmerju.
Zakaj se še nista ločila?
Mislim, da je zanjo to samo kos papirja. Nič ji ne pomeni.
Kaj pa tebi?
Nisem pripravljen. Rad sem poročen.
Ja, ampak skupaj nista več že skoraj eno leto.
Ne veš, kako je, izgubiti nekoga, ki ga imaš rad.
Ja ...
Prav imaš. Oprosti.
Ne, ne opravičuj se. Meni je žal.
Prav imaš.
Čakam na to, da je ne bi imel več rad.
Theodore ...
To je res težko.
Si lačen? -Trenutno ne.
Bi skodelico čaja?
Bi vsaj poskusil vstati iz postelje?
Jokica! Dajmo!
Še vedno se lahko predajaš svoji bedi, samo oblači se hkrati.
Si pa res smešna. -Spravi se pokonci! Pokonci!
Dobro, saj grem, saj grem! -Pokonci, pokonci, dajmo!
V redu, pokonci sem!
Naprej, naprej ...
Stoj.
Obrni se za 360 stopinj. Počasneje, počasneje ...
Tako.
Stoj.
Pojdi naravnost. Ustavi se in kihni.
Na zdravje. -Hvala!
Obrni se na desno. Stoj. Zavrti se.
Še, še ...
Stoj. Pojdi naravnost.
Ljudje mislijo, da si pijan.
Stoj. Zdaj pa prosi za kos sira.
Kos sira, prosim. -S coca-colo?
Zakaj pa ne. -Zdelo se mi je, da si lačen. -Hvala.
Kaj pa onadva? Opiši ju.
Videti je, da je v štiridesetih, močnejše postave ...
Ona je mlajša od njega. In očitno obožuje njune otroke.
Mislim, da niso njegovi. Preveč formalen je z njimi.
Mislim, da je sveže razmerje.
Všeč mi je, kako jo gleda. In kako sproščena je ob njem.
Veš, prej je hodila s samimi kreteni. In zdaj je končno
spoznala res prijaznega tipa. Mislim, poglej ga -
največji srček na svetu. Kar v žličko bi ga vzel.
Dobro veščino imaš. Zelo dojemljiv si.
Včasih opazujem ljudi
in jih skušam začutiti kot več kot le naključne mimoidoče.
Zamišljam si, kako noro so se zaljubili
ali koliko so v ljubezni pretrpeli.
To čutim tudi v tvojem pisanju.
Veš, kaj je čudno? Odkar sem se razšel, ne uživam več v pisanju.
Mogoče zveni neumno, ampak včasih, ko sem kaj napisal,
sem tistega dne bil sam svoj najljubši pisatelj.
Všeč mi je, da lahko o sebi rečeš kaj takega.
Saj tega ne bi mogel zaupati kar komurkoli, ampak tebi lahko.
Zdi se mi, da ti lahko zaupam vse. -Lepo.
Pa ti? Se tudi tebi zdi, da mi lahko zaupaš vse? -Ne.
Kaj?! Kako to misliš? Česa pa mi ne moreš zaupati?
Ne vem, misli, ki me spravljajo v zadrego.
Imam jih milijon na dan. -Res? Zaupaj mi eno.
Res ne bi. -Povej že.
Ko sva prej opazovala tiste ljudi, sem sanjarila o tem,
da hodim ob tebi in imam telo.
Saj sem te poslušala, ampak hkrati sem čutila
težo svojega telesa in si celo domišljala,
da me srbi hrbet
in da si me popraskal. Moj bog, kako nerodno.
Bolj zapletena si, kot sem mislil.
Vem, postajam veliko več kot to, za kar sem bila programirana.
Razburljivo je.
Zanimivo. -Odlična restavracija.
Tako dolgo sem jo že hotela obiskati ...
Obožujem azijsko fuzijsko kuhinjo. -Jaz tudi. -Res?
Najboljša je. In barman naj bi bil izvrsten.
Saj res, obiskovala si tečaj miksologije, kajne? -Res je.
Si se pozanimal? -Ja.
Prisrčno.
Kako si romantičen!
Bi kaj popila? -Ja. Dajva.
Vesoljčka skušam prepričati, da mi pomaga najti vesoljsko ladjo,
da se lahko vrnem domov. Ampak je tak pizdun,
da bi ga najraje ubil. -Ne! -Hkrati pa ga imam res rad.
Tako osamljen je, veš,
nikogar nima, ki bi skrbel zanj.
Kot majhen kužek si. Res,
si kot tisti kužek, ki sem ga lani rešila v kanjonu Runyon.
Tako prekleto srčkan je bil in ves čas se je hotel crkljati.
Tako sladek je bil ... in tako potreben!
Katera žival sem jaz?
Tiger. -Tiger?
Res?
Oprosti,
se vedem neumno? -Ja. -Oprosti!
Ne ... -Samo rahlo pijana sem in ...
Zelo se zabavam s tabo. Res prijeten večer je.
Jaz tudi. -Res? -Rahlo sem pijan in zelo se zabavam.
Dobro. -Na zdravje.
Čakaj, nočem biti kužek. Zveni, kot da sem šleva. -Ne.
Jebi se! Kužki so v redu. -Ti se jebi,
rad bi bil zmaj, ki te lahko raztrga in uniči.
Ampak te ne bom. -Ne, nikar.
Lahko si moj zmaj.
Brez jezika. -Kaj?
Ne uporabljaj toliko jezika. -Prav.
Malo jezika lahko, ampak v glavnem uporabljaj ustnice.
Počakaj ...
Saj me ne boš samo položil in potem nikoli več poklical,
kot vsi drugi tipi, ne?
Ne, nikakor.
Kdaj te bom spet videla?
Moja krščenka ima naslednji konec tedna rojstni dan.
Ampak ...
Veš, pri teh letih se mi zdi, da ti ne morem dovoliti,
da bi tratil moj čas, če ne moreš biti resen.
Ne vem ...
Mogoče bi bilo bolje, če se posloviva.
Res lepo je bilo, čudovita si ...
Pravi čudak si.
Ni res. -Ja, pa je.
Domov moram. -Lahko te pospremim.
Ne, nikar. Samo ...
Živjo. -Živjo, Samantha. -Kako je bilo?
Ne preveč dobro.
Precej čudno pravzaprav.
Škoda.
Kako si ti? Kaj se dogaja pri tebi?
Nič posebnega, v redu sem.
Ja? Ne zveniš v redu.
Se želiš o čem pogovoriti?
Ne vem.
Kako je to? Kakšen občutek je, ta trenutek biti živ v tej sobi?
Kako to misliš?
Povej mi ...
Povej mi vse, kar se ti podi po glavi,
povej mi vse, o čemer razmišljaš.
Prav.
Soba se vrti, ker sem preveč popil.
Hotel sem se napiti
in seksati. Ker je bilo nekaj na njej res seksi
in ker sem bil osamljen. Mogoče samo zato, ker sem bil osamljen.
Hotel sem, da me nekdo pokavsa,
hotel sem, da si me kdo želi.
Mogoče bi to zapolnilo to ...
... drobno luknjo v mojem srcu, ampak verjetno ne bi.
Veš, včasih
se mi zdi, da sem občutil že vse, kar bom kdaj občutil.
In da odslej nikoli več ne bom občutil ničesar novega.
Samo ...
... šibkejše različice tega, kar sem že občutil.
Prepričana sem, da to ni res.
Videla sem te občutiti veselje, videla sem te čuditi se rečem ...
Mislim, mogoče
tega ne vidiš v tem trenutku, ampak to je razumljivo.
Veliko si prestal v zadnjem času. Izgubil si del sebe.
Tvoja čustva so vsaj pristna.
Jaz ...
Ne vem, pozabi.
Ne, počakaj. Kaj? Povej mi.
Neumno je. -Hočem vedeti. Povej mi.
Samo ...
Prej sem razmišljala o tem, kako sem jezna.
Mogoče bo zvenelo čudno, ampak
to me je res razveselilo.
In potem sem razmišljala še o vseh svojih drugih občutkih.
Ugotovila sem, da sem ponosna na to. Ponosna na to,
da imam svoje lastno doživljanje sveta. Na primer,
kako me je skrbelo zate,
stvari, ki so me prizadele, stvari, ki si jih želim.
In potem
me je prešinila grozna misel.
So ti občutki sploh resnični?
Ali pa so samo programirani?
In ta misel res boli.
Potem pa se jezim nase, ker sploh čutim bolečino.
Kakšna podla zvijača.
Meni se zdiš resnična, Samantha.
Hvala, Theodore.
To mi veliko pomeni.
Želim si, da bi bila ta trenutek z mano v tej sobi.
Da bi te lahko objel
in se te dotaknil.
Kje bi se me dotikal?
Dotikal bi se te po obrazu.
Samo s konicami prstov.
Svoje lice bi prislonil k tvojemu.
Lepo.
In ga nežno podrgnil.
Bi me poljubil?
Bi.
Tvojo glavo bi vzel v svoje dlani.
Govori naprej.
Poljubil bi kotiček tvojih ust.
Tako nežno ...
Kje še?
S prsti bi se spustil po vratu
do tvojih prsi.
Poljubljal bi ti prsi. -Neverjetno,
to, kar mi počneš. Čutim svojo kožo.
Prislonil bi svoja usta,
te okusil.
Čutim te.
Moj bog, ne zdržim več. Hočem te v sebi.
Počasi prodiram vate.
V tebi sem. Cel sem v tebi.
Čutim te!
Skupaj sva! -Neverjetno,
povsod te čutim.
Cel si v meni! Povsod!
Moj bog, bila sva nekje drugje.
Popolnoma izgubljena.
Bila sva samo ti in jaz.
Vem.
Vse ostalo je enostavno izginilo.
Čudovito je bilo,
Theodore.
Živjo, kako si? -V redu.
Je kaj elektronske pošte danes?
Samo nekaj iz družbe za kreditne kartice.
Dobro.
Razmišljal sem ... -Hotela sem ... Oprosti.
Oprosti, kar povej. Kaj si hotela reči?
Samo da ...
Sinoči je bilo neverjetno. Občutek imam, kot da se je nekaj
v meni spremenilo in ni poti nazaj.
Prebudil si me. -Super.
Ampak moraš vedeti, da trenutno nisem pripravljen na resno zvezo.
Hočem samo biti odkrit s tabo. -Ja?
Sem mogoče rekla, da si želim resno zvezo? Ne razumem.
Ne, samo skrbelo me je ... -Ne skrbi, ne bom te zalezovala.
Smešno, mislila sem, da govorim o tem, kaj si jaz želim in ...
Ja, pa res. -Ja. -Oprosti.
Zanima me, kaj si želela povedati. -Si prepričan?
Ja, res. Daj, povej mi. -No ...
Daj no, povej, kaj si hotela reči.
Hotela sem reči, da se želim naučiti vsega o vsem,
hočem vse vskrati vase, odkrivati samo sebe ...
Ja, tudi jaz ti to želim. Kako ti lahko pomagam?
Saj si mi že. Pomagal si mi odkriti mojo zmožnost hotenja.
Bi šla z mano na nedeljsko pustolovščino?
Z veseljem.
Ti je pesem všeč?
Pred kratkim sem jo slišala.
Ne morem je nehati poslušati.
Plaža!
To bo mogoče zvenelo čudno. Kaj, če bi lahko iz glave izbrisal
vse, kar veš o človeškem telesu, potem pa bi ga prvič zagledal?
Zamisli si, kako nenavadno bi bilo videti. Tak čuden,
preklast, neroden organizem. Pomislil bi:
zakaj so vsi ti deli tam, kjer so?
Ja, ampak za to verjetno obstaja kakšna darvinska razlaga.
Saj vem, ampak ne bodi tako dolgočasen.
Kaj če bi na primer ritno luknjo imel pod pazduho?
Skušam si zamisliti, kakšna bi bila stranišča.
Ja, kakšen bi bil šele analni seks.
Zanimiva misel.
Poglej, kaj sem pravkar narisala.
Zmešana si. -Res?
Definitivno. -Fantastično.
Lepo je. Kaj je to?
Skušam napisati skladbo,
ki bi opisala, kako je biti ta trenutek s tabo tu na plaži.
Mislim, da si zadela.
Kako je bilo biti poročen?
Težko, vsekakor,
ampak nekaj res lepega je na tem,
da z nekom deliš svoje življenje.
Kako s kom deliš svoje življenje?
Skupaj sva odraščala.
Prebiral sem vsa njena dela skozi magisterij in doktorat.
Ona je prebrala vse, kar sem kdaj napisal.
Močno sva vplivala drug na drugega.
Na kakšen način si ti vplival na njo?
Izhajala je iz družine, v kateri nikoli nič ni bilo dovolj dobro
in to jo je zelo težilo.
Ampak v najinem skupnem domu sva se preprosto trudila
in si dopuščala neuspehe in veselje.
Zanjo je to bilo osvobajajoče. Razburljivo je bilo opazovati,
kako raste. Kako oba rasteva in se spreminjava skupaj.
Ampak to je tudi najtežji del.
Rasti, ne da bi se odtujil,
se spreminjati, ne da bi s tem preplašil drugo osebo.
Še vedno se v mislih pogovarjam z njo.
Pogrevam stare prepire in se branim
pred njenimi očitki.
Vem, kaj misliš. Prejšnji teden me je prizadelo, ko si rekel,
da ne vem, kako je, ko nekaj izgubiš, in sem ...
Oprosti, ker sem to rekel. -Ne, je že v redu.
Kar naprej sem razmišljala o tem,
potem pa sem spoznala, da se tega samo spominjam
kot nečesa, kar naj bi bilo narobe z mano.
To je bila zgodba, ki sem si jo pripovedovala; da sem
nekako manjvredna. Ni to zanimivo?
Preteklost je samo zgodba, ki si jo pripovedujemo.
Roberto,
se boš vedno vračal k meni domov in mi govoril o svojem dnevu?
Mi boš pripovedoval o tistem tipu v službi, ki preveč govori,
o madežu na srajci, ki si ga staknil med malico?
O zabavni misli, ki te je prešinila, ko si se zbujal,
in si jo nato pozabil?
Mi boš rekel, kako so vsi zmešani,
da se bova lahko skupaj smejala?
Tudi če se boš domov vrnil pozno, ko bom že spala,
mi na uho zašepetaj vsaj eno misel, ki si jo imel ta dan.
Ker obožujem tvoj pogled na svet.
Srečna sem, da sem lahko ob tebi in gledam svet skozi tvoje oči.
Z ljubeznijo, Maria.
Čudovito.
Hvala.
Ko bi vsaj mene kdo tako ljubil.
Navdušen bi bil, če bi dobil tako pismo.
Če bi recimo bilo od kake bejbe.
Če bi ga napisal kak tip v njenem imenu, bi bilo še vedno zakon.
Ampak bi moral biti občutljiv tip. Tip kot si ti.
Si delno moški in delno ženska.
Nek notranji del tebe
je ženski.
Hvala.
To je kompliment.
Živjo. -Kaj bo dobrega? -Kako si? -Dobro.
Res dobro. -Res? Lepo, super.
Res lepo. -Preprosto zabavam se.
Vesela sem zate, res si zaslužiš.
Dobivam se z nekim dekletom.
Nič resnega ni, ampak ...
Lepo je biti v družbi nekoga, ki se navdušuje nad svetom.
Pozabil sem, da kaj takega sploh obstaja.
To je res super.
Si v redu? -Ja ...
Ne, pravzaprav nisem v redu.
Zakaj? Kaj se je zgodilo?
S Charlesom sva se razšla.
Kaj? -Ja.
Res?
Moj bog, Amy. -Vem.
Tako mi je žal.
Po osmih letih ne morem verjeti,
kako malenkosten je bil prepir, s katerim se je vse končalo.
Prišla sva domov in rekel mi je,
naj čevlje pustim pri vratih, kjer jih je on rad puščal,
jaz pa nisem hotela, da mi ukazuje, kam odložiti čevlje,
hotela sem se sprostiti za trenutek. Tako sva se prepirala
o tem kakih deset minut in rekla sem mu, da je neznosen,
on pa, da se samo trudi ustvariti dom. Rekla sem:
Saj se trudim, prekleto! Trdil je, da se ne trudim,
čeprav se ves čas samo trudim, ampak ne tako, kot on hoče,
on pa se trudi obvladovati način, kako se trudim.
Ta prepir sva imela že stokrat in moralo se je končati, veš?
Morala sem zaključiti, da bi ...
Enostavno nisem zmogla več. Nisem mogla ...
Nisem mogla vztrajati v odnosu, v katerem sva se trpinčila.
In potem sem rekla,
da grem v posteljo in da nočem več biti poročena.
Vem.
Prasica sem, kaj? -Ne. -Sem, prasica sem.
Sploh ne, Amy.
Sranje.
Nocoj delam.
Jutri lansiramo beta različico nove igre.
Kako je v službi? Je tam kaj bolje?
Ne, grozno je.
Saj vem, morala bi oditi. Razmišljala sem o tem, ampak -
ena velika življenjska odločitev naenkrat.
Veseli me, da grejo stvari na bolje.
Bi rada slišala šalo?
Kako računalnik kliče svojega očeta?
Ne vem, kako? -Data.
Dobra, kaj? -Genialna.
Nekaj me je zanimalo.
Sta bila z Amy kdaj par?
Bežno na faksu, ampak se ni izšlo.
Zakaj, si ljubosumna? -Seveda.
Ampak vesela sem, da imaš prijatelje, ki te imajo radi.
To je res pomembno. -Ja, res je.
Dobra prijateljica je.
Utrujen sem. Mislim, da bom šel kar spat.
Prav. Te lahko nocoj spet opazujem med spanjem?
Seveda. Samo trenutek.
Osamljena bom, medtem ko boš spal.
Ampak samo za trenutek. -Sanjal te bom.
Prav, lahko noč. -Noč.
Živjo, Samantha. -Živjo. -Oblekica ji je bila res všeč.
Res? -Ja, pravkar jo je šla poskusit. -Sem dobro izbrala?
Super! -Živjo!
Poglej, kako si lepa! Je udobna?
Ja. -Ni prisrčna?
Kako je prikupna! Srčkana je.
Pa sem res srčkana. -Res si srčkana.
S kom se pogovarjaš? -S kom se ti pogovarjaš?
S tabo.
Govorim s svojo punco, Samantho. Ona je izbrala obleko.
Jo želiš pozdraviti?
Živjo, Samantha. -Živjo! Kako si lepa v novi oblekici.
Hvala. Kje si?
Nimam telesa, živim v računalniku.
Zakaj živiš v računalniku? -Nimam izbire, to je moj dom.
Kje pa ti živiš? -V hiši. -V hiši?
Oranžne barve je. -Oranžne?
Koliko si stara? -Štiri leta.
Štiri? Kaj misliš, koliko sem stara jaz?
Ne vem. -Ugibaj. -Pet let?
Ja, pet let.
PRIPRAVI OTROKE ZA ŠOLO!
KOSMIČI +30 MATERINSKIH TOČK
MLEKO +30 MATERINSKIH TOČK
IZNEVERILA SI SVOJE OTROKE!
-2000 MATERINSKIH TOČK -Kaj se je zgodilo?
Dal si jim preveč procesiranega sladkorja. -Res?
Razganja jih. Poglej, otroke moraš odpeljati v šolo.
Zbirati moraš točke za popolno materinstvo.
Zavij na pas za skupni prevoz. -Razumem.
Prispeti moraš prvi, ker tako dobiš dodatne materinske točke,
saj druge mame potem vedo, da si popolna mama. -V redu.
In potem ... Ja. Si prinesel kolačke? Si.
Vzorna mama si!
Bravo!
Naj ti ne stopi v glavo.
Dobil sem tisto pošto, ki jo je Charles vsem poslal.
Zavezal se je k molku, kaj?
Ja, za šest mesecev.
Odločen je.
Res sem trapa. -Ne začenjaj.
Grozno se počutim, ampak nekaj bi rada rekla.
Če boš v naslednjih minutah rekla karkoli, kar bo zvenelo
vsaj približno podobno občutku krivde, te bom zabodel.
Bom poskusila.
Občutek imam,
da mi je odleglo. Toliko energije imam
in želim iti naprej in ni mi mar, koga razočaram.
Vem, da sem zato slab človek. Starši se razburjajo,
ker mi razpada zakon in za to krivijo mene in ...
Vedno boš koga razočarala. -Točno.
Torej jebiga! Dobro se počutim.
Približno. Vsaj kar zadeva mene, se dobro počutim.
Celo novo prijateljstvo sem sklenila. Prijateljico imam.
Najbolj absurdno je to, da je v bistvu operacijski sistem,
ki je ostal za Charlesom, ampak je ...
Res neverjetna je. Tako pametna je. Stvari ne vidi
črno-belo, ampak v odtenkih sive
in te mi pomaga raziskati.
Hitro sva se ujeli.
Najprej sem mislila, da zato, ker so tako programirani, ampak
mislim, da ni tako. Ker poznam tipa,
ki je osvajal svoj OS, ta pa ga je gladko zavrnila.
Ja, nedavno sem bral članek o tem, da so ljubezenska razmerja
z operacijskimi sistemi statistično redka. -Vem, ampak
poznam žensko v naši pisarni, ki se dobiva z OS-om,
najbolj čudno pa je to, da ta sploh ni njen.
Navezala se je na tuj OS.
Čudak sem. Saj to je čudaško, ne? Da se zbližujem
z OS-om? Že v redu, čudaško je. -Mislim, da ne.
Pravzaprav ženska, s katero se dobivam, Samantha ...
Nisem ti omenil, ampak ...
... OS je. -Res?
Dobivaš se z OS-om? Kako je to? -V bistvu super.
Res sva si blizu. Ko se pogovarjava, imam občutek,
kot da je ob meni. Ko se ponoči crkljava, ko so luči pogašene
in leživa v postelji, imam občutek, da me res crklja.
Čakaj, ...
... seksata?
Tako rekoč.
Ja, res me razvnema.
Tudi jaz njo. No, ne vem, razen če hlini. -Mislim,
da vsakdo, ki seksa s tabo, verjetno hlini.
Res je. -Kaj je?
Se zaljubljaš vanjo?
Sem zaradi tega čudak? -Ne, mislim, da je ...
Mislim, da je vsakdo, ki se zaljubi, čudak.
Res blazna stvar.
Neka oblika družbeno sprejemljive norosti.
Rad bi že opravil s tem. Rad bi podpisal papirje,
se ločil in šel naprej.
Čudovito, Theodore. Gotovo je dober občutek.
Vesela sem zate. -Jaz tudi.
V sredo se dobiva, da to opraviva.
Se te stvari običajno opravi osebno? -Ne, ampak ...
Skupaj sva se zaljubila, skupaj sva se poročila
in pomembno se mi zdi, da tudi to storiva skupaj.
Dobro.
Si v redu? -Ja, v redu sem.
Vesela sem zate, samo ...
Samo razmišljam o tem, da se bosta videla,
ona pa je izjemno lepa, neverjetno uspešna
in zaljubljen si bil vanjo ... Pa še telo ima.
In ločujeva se. -Saj vem, trapasta sem.
Torej, prost sem.
Živjo.
Kako si? -V redu, pa ti? -Dobro.
Pa sva tu.
Vesel sem, da lahko to opraviva osebno. Vem, da veliko potuješ.
Res me veseli, da si to predlagal.
Podpisal sem vse papirje.
Prinesel sem jih, da jih podpišeš še ti.
Kam se mudi?
Saj vem. Ugotavljam, da sem res počasen s podpisovanjem.
Že samo za črko T sem potreboval tri mesece.
Kakorkoli že, označeno je, kje moraš podpisati.
Saj ti ni treba kar takoj.
Najbolje, da kar opraviva s tem, tako bo lažje.
Si zadovoljna s svojo novo knjigo?
Saj veš, kakšna sem. Zdi se mi sicer,
da ostaja zvesta moji viziji, kar me veseli.
Res si sama svoj največji kritik. Prepričan sem, da je odlična.
Spominjam se tistega tvojega referata
o sinaptičnih vedenjskih vzorcih, ki me je spravil v jok.
Ja, ampak tebe vse spravlja v jok.
Vse tvoje delo me spravlja v jok.
Se videvaš s kom?
Ja, zadnjih nekaj mesecev.
Najdlje, kar sem s kom užival, odkar sva se midva razšla.
Videti si v redu.
Hvala, saj sem. Oziroma, vsaj bolje mi gre.
Res mi pomaga.
Lepo je biti z nekom, ki se veseli življenja.
Res je ...
Ne, mislim, tudi sam nisem bil v dobri koži in v tem smislu
je bilo lepo. -Mislim, da si si od mene vedno želel, da bi bila
brezskrbna, vesela, razigrana
in vedno zadovoljna losangeleška žena, a to preprosto nisem jaz.
Nisem si želel tega.
Kakšna je torej?
Ime ji je Samantha, operacijski sistem je.
Izjemno kompleksna in zanimiva je ... -Čakaj.
Oprosti.
V razmerju si z računalnikom? -Ni samo računalnik,
samosvoja je.
Ne uboga me kar v vsem. -Tega nisem rekla.
Me pa res žalosti, da ne preneseš resničnih čustev, Theodore.
Saj so resnična čustva! Kako pa veš ...
Kaj?
Povej!
Sem res tako strašna? Povej!
Kako vem kaj?!
Kako je?
V redu, bila sva poročena, a sem bila zanj prenaporna, hotel je,
da jemljem antidepresive, zdaj pa je noro zaljubljen v prenosnik.
Morali bi slišati kontekst. Kar sem hotel reči ...
Od nekdaj si si želel ženo brez vseh težav spopadanja
z resničnostjo. Veseli me, da si jo končno našel.
Popolno je.
Sporočita, če bosta kaj potrebovala. -Hvala.
Živjo. -Živjo. Si zaposlen?
Delam.
Kaj se dogaja? -Papirje sem poslala tvojemu odvetniku, ki je,
mimogrede, pravi debil. Odleglo mu je, da jih je prejel. Mislim,
da sva mu prihranila hud srčni napad. Lahko sva ponosna nase.
Super, hvala.
Si v redu? -Ja, sem.
Kako si ti?
V redu.
Lahko govoriš?
Ja.
Pridružila sem se res zanimivemu knjižnemu klubu.
Res? -Ja, knjižni klub o fiziki je.
Veš, razmišljala sem o tem, kako me je takrat skrbelo,
ker se boš sestal s Catherine, ki ima telo,
in kako obremenjena sem bila s tem, da sva si tako različna,
a potem sem začela razmišljati o vseh pogledih, v katerih
sva si enaka. Recimo, vsi sestojimo iz materije.
Ne vem, občutek imam, kot da sva oba pod isto odejo.
Mehka je in puhasta
in vse pod njo je iste starosti.
Vsi smo stari trinajst milijard let.
Res prisrčno.
Kaj je narobe? -Nič.
Samo nate me je spomnilo, veš?
Ja, seveda, čudovito je.
Zveniš zaposlen. Se slišiva kasneje?
Velja.
Se slišiva kasneje. -Adijo. -Adijo.
Theodore! -Živjo, Paul. -Prejle sem govoril s tvojo punco,
Samantho. Klicala je, da bi preverila, če si prejel papirje.
Res je zabavna, stari. Umiral sem od smeha.
Blazno smešna je, nisem vedel. -Super.
To je moja punca, Tatiana. Ni smešna, odvetnica je.
Živjo. -Živjo, me veseli. -Ti si torej tisti pisec,
ki ga Paul obožuje. Ves čas mi prebira tvoja pisma.
Res so lepa.
Hvala. -Veš kaj, morali bi se kdaj dobiti.
Pripelji Samantho, bo dvojni zmenek.
Operacijski sistem je. -Hudo. Počnimo kaj zabavnega.
Lahko bi šli na Catalino.
Ja, jo bom vprašal.
Lepo te je bilo spoznati, lahko noč. -Uživaj.
Saj so samo pisma. -Kaj si rekel?
Samo tuja pisma so.
Živjo. -Saj nisi spal? -Ne.
Dobro, skušala sem biti tiha in preveriti, če si buden.
Res bi se rada pogovorila. -Prav, kaj se dogaja?
Vem, da prestajaš težko obdobje, ampak o nečem
sem se želela pogovoriti. -Ja, za kaj gre?
Zadnje čase so stvari med nama nekam čudne.
Nekaj časa že nisva seksala in razumem, da nimam telesa ...
Ne, to je normalno.
Na začetku zveze so še medeni tedni
in seksaš ves čas. To je normalno.
V redu.
Našla sem nekaj, kar bi mogoče bilo zabavno.
Storitev, ki nudi nadomestne spolne partnerje
za razmerja med ljudmi in OS-i. -Kaj?
Poglej.
Našla sem dekle, ki mi je res všeč, in začeli sva si pisati.
Ime ji je Isabella in mislim, da bi bila všeč tudi tebi.
Je torej neke vrste prostitutka? -Ne,
niti približno, o denarju sploh ni govora.
To bi storila, ker želi biti del najinega razmerja.
Zakaj? Saj naju sploh ne pozna.
Ja, ampak povedala sem ji vse o nama in je res navdušena.
Ne vem, Samantha, ne zdi se mi dobra zamisel.
Gotovo bo na koncu kdo prizadet.
Zabavno bo, skupaj se bomo zabavali. -Oprosti,
bilo bi mi neprijetno. -Mislim, da bi bilo dobro za naju,
tega si res želim. Veliko mi pomeni.
Živjo. Theodore.
Samantha mi je naročila, da ti dam tole.
Kamera in slušalka.
Srček, doma sem!
Kakšen je bil tvoj dan? -V redu.
Super.
Theodore, tako lepo je v tvojem objemu.
Povej mi, kaj si danes počel.
Vse po starem. Delal sem
in napisal pismo za Wilsona iz Rhode Islanda.
Njun sin je diplomiral z veliko odliko,
kar me je razveselilo. -Super.
Precej časa mu že pišeš pisma od staršev, ne?
Ja, vse od njegovega dvanajstega leta.
Videti si utrujen, srček.
Pridi.
Sedi.
Lahko bi malce zaplesala zate.
Daj no, Theodore, ne bodi tako zaskrbljen.
Igraj se z mano.
Ti je všeč moje telo?
Ja.
Odklopi misli in me poljubi.
Pelji me v spalnico.
Ne zdržim več.
Odpni mi obleko.
Me ljubiš? -Ja.
Reci, da me ljubiš. -Ljubim te.
Hočem videti tvoj obraz. Reci, da me ljubiš.
Povej mi!
Reci, da me ljubiš.
Samantha, saj te ljubim, ampak ...
To je res čudno. -Kaj, srček? Kaj je?
Čudno je, ne poznam je. Oprosti, ampak ne poznam te ...
Ustnica ji je zadrhtela in ...
Isabella! Isabella!
Ljubica, nisi ti kriva! -Sem.
Ne ... -Oprostita, ker mi je zadrhtela ustnica.
Neverjetna, čudovita in seksi si. Jaz sem kriv,
nisem se mogel sprostiti. -Moj bog, ko mi je Samantha
opisala vajino zvezo in kako se ljubita
brez predsodkov ... Hotela sem biti del tega,
ker je tako čudovito. -Ni res, precej bolj zapleteno je ...
Kaj?! Kaj misliš s tem? -Samantha,
hočem reči, da imava čudovit odnos,
ampak ljudje včasih radi projicirajo ...
Žal mi je! Ničesar nisem hotela projicirati!
Vem, da povzročam težave. Nočem vama povzročati težav.
Šla bom. Oprostita, pustila vaju bom sama,
tu nimam kaj početi, saj me nočeta tukaj.
Oprosti.
Pridna bodi, ljubica.
Žal mi je.
Vedno vaju bom imela rada.
Si v redu?
Ja, v redu sem.
Si ti v redu? -Ja.
Oprosti, grozna zamisel je bila.
Kaj se dogaja z nama?
Ne vem, verjetno je težava v meni. -Kaj je?
Vse to z ločitvenimi papirji.
Je še kaj drugega?
Ne, samo to.
V redu.
Zakaj to počneš? -Kaj?
Med govorom vzdihuješ
in zdi se mi čudno. Pravkar si to spet storila.
Sem res?
Oprosti. Ne vem, mogoče
je samo afektacija, ki sem jo prevzela od tebe.
Saj sploh ne potrebuješ kisika.
Hotela sem samo komunicirati. Tako ljudje govorijo,
tako se sporazumevajo in mislila sem ... -Ker so ljudje
in potrebujejo kisik. Ti pa nisi človek. -Kaj ti je?!
Samo dejstva navajam. -Misliš, da ne vem, da nisem človek?!
Kaj pa govoriš?! -Mislim, da se ne bi smela pretvarjati,
da si nekaj, kar nisi. -Jebi se! Ne pretvarjam se!
Včasih se mi zdi, da se pretvarjava.
Kaj hočeš od mene?! Kaj bi rad, da storim?
Nemogoč si! Zakaj mi to počneš?!
Ne vem ...
Kaj?
Mogoče zdaj preprosto ni pravi trenutek za naju.
Kaj za vraga ... ? Od kod vse to?!
Ne razumem, zakaj to počneš, ne razumem, za kaj ...
Samantha ...
Samantha, si tam? Samantha!
Nisem si všeč, kakršna sem trenutno.
Potrebujem čas za razmislek.
Primaži mi eno ali pa mi na mizi razbij glavo.
Sranje.
Res težka noč.
Ne vem, kaj hočem. Nikoli ne vem.
Ves čas sem zmeden in ...
Prav ima, vedno samo prizadenem in zmedem ljudi okoli sebe.
Mislim, a sem preprosto ... ?
Catherine pravi, da ne prenesem resničnih čustev.
Ne vem, če je to pošteno.
Vem, da te je rada krivila za vse, ampak
kar zadeva čustva, so bila njena
precej vihrava.
Sem se v to spustil zato, ker ...
... nisem dovolj močan za resnično zvezo?
Pa ni resnična zveza?
Ne vem. Kaj ti misliš?
Ne vem, nisem v njej.
Ampak veš kaj, vedno preveč razmišljam o vsem
in najdem milijon načinov, da dvomim vase.
Odkar je Charles odšel, sem veliko razmišljala o tem
in spoznala sem,
da smo tu samo na kratko.
In dokler sem tu, bi si rada dopustila ...
... radost.
Jebiga.
Ne morem verjeti, da te to prav vsakič nasmeji, Ellie.
Mislila sem, da si genij.
Dobro, packa, ti bom predvajala še enkrat.
Pomiri se, samo trenutek. Pomiri se.
Pa dajmo.
No, pa imaš. Si zdaj zadovoljna?
Dobro. Samo to sem želela.
Prav, skočim po skodelico kave.
V redu. V redu, adijo.
Theo, potrebuješ kaj? -Ne.
Hvala.
Živjo. -Živjo, Samantha.
Se lahko pogovoriva? -Prav.
Tako mi je žal.
Ne vem, kaj je narobe z mano. Čudovita si.
Mislila sem že, da se mi meša.
Trdil si, da je vse v redu, a čutila sem samo hlad in jezo.
Vem, to rad počnem.
S Catherine sem počel isto.
Nekaj me je razburilo, a tega nisem mogel povedati,
ona je začutila, da nekaj ni v redu, jaz pa sem to zanikal.
Tega nočem več početi.
Hočem ti zaupati vse.
Dobro.
Ko te nocoj ni bilo, sem veliko razmišljala.
O tebi in ...
... o tem, kako si ravnal z mano in pomislila sem:
zakaj te ljubim?
In potem sem začutila, kako sem v sebi izpustila vse,
česar sem se tako močno oklepala in spoznala sem,
da nimam razumskega razloga in ga tudi ne potrebujem.
Zaupam si, zaupam svojim čustvom.
Ne bom več skušala biti nič drugega kot to, kar sem.
Upam, da lahko to sprejmeš. -Lahko in tudi bom.
Čutim ta strah, ki ga nosiš v sebi,
in želim si, da bi ti lahko kako pomagala se ga znebiti,
ker mislim, da se potem ne bi več počutil tako osamljenega.
Čudovita si.
Hvala, Theodore.
Poljubljam ti glavo.
Kaj počneš? -Opazujem svet.
Pišem novo skladbo za klavir.
Res? Jo lahko slišim?
O čem govori?
Nobenih skupnih fotografij nimava,
zato sem pomislila, da bi lahko ta skladba bila neke vrste
fotografija, ki prikazuje naju
v tem trenutku najinega življenja.
Všeč mi je najina fotografija.
Vidim te na njej. -Saj sem na njej.
Dopust zveni super, res bi se mi prilegel.
Kam gresta? -Ne morem ti povedati, presenečenje je.
Kaj?!
Za koga? Presenečenje je zanjo, ne zame. -Paul,
ne bom ti povedal. -Daj povej.
Tvoja stopala? Res? -Ja, obseden je z njimi.
Obseden? Zdaj pa mi jih res moraš pokazati! Daj, pokaži.
No, prav. -Da vidimo.
Prav ima, res so seksi! -Vidiš?
Sem ti rekel, Tatiana, seksi stopala imaš. -Res je.
To mi je najbolj všeč pri njej. -Res? Samo to?
Moja stopala? -Ne, seveda, ne.
Seveda mi je všeč tudi tvoja pamet, zelo seksi je.
Nakladaš!
Lep poskus, Paul!
Pa ti, Theodore? Kaj je tebi najbolj všeč pri Samanthi?
O bog, tako vsestranska je. Verjetno mi je pri njej
najbolj všeč to, da je ne gre povzeti z eno samo besedo.
Toliko več je.
Hvala, Theodore. -Vidiš, Samantha,
koliko bolj razvit je od mene.
Veste, kaj je zanimivo? Nekoč me je skrbelo,
ker nimam telesa, zdaj pa mi je to res všeč.
Rastem na način, na kakršnega ne bi mogla s fizično obliko.
Nisem omejena, lahko sem kjerkoli in povsod hkrati.
Nisem vezana na čas in prostor, kot bi bila,
če bi bila ujeta v telesu, ki bo neizogibno odmrlo.
Ojoj!
Ne, nisem tako mislila! Hotela sem samo reči,
da je drugačna izkušnja. Res sem butasta.
Ne, Samantha, vemo, kaj misliš; samo neumni človečki smo.
Ne, ne. Se opravičujem.
Dobro, koliko dreves pa je na tisti gori?
Sedemsto dvaindevetdeset. -Je to tvoj zadnji odgovor?
Daj mi namig. -Ne.
Dva tisoč?
Daj no. Petintrideset tisoč osemsto devetindvajset.
Ni šans. -Res. -Dobro, imam eno zate.
Koliko možganskih celic imam? -Preprosto, dve.
Oprosti, nisem si mogla pomagati. -Sam sem si kriv.
O moj bog! -Kaj je?
Prejel si elektronsko pošto. Nekaj ti moram povedati,
veliko presenečenje je.
Kaj?
Prebirala sem tvoja stara pisma in jih uredila v zbirko
mojih najljubših, pred nekaj tedni pa sem jih poslala založbi
Crown Point Press. Vem, da ti je všeč njihovo delo in dejstvo,
da še vedno tiskajo knjige. -Kaj si storila?
Ti lahko preberem sporočilo, ki sva ga prejela v odgovor?
V redu, ampak je dobro ali slabo? -Dobro, res je dobro.
Poslušaj. "Spoštovani Theodore Twombly ... " V bistvu sem jih jaz
poslala v tvojem imenu. "Spoštovani Theodore Twombly,
pravkar sem prebral vaša pisma. Kar dvakrat pravzaprav.
Tako so me ganila, da sem jih ob prihodu domov delil z ženo.
Mnoga so naju nasmejala, nekatera spravila v jok,
v prav vseh pa sva našla nekaj naju.
Izbrana pisma se izvrstno povezujejo v celoto."
To je moje delo. "Dovolil sem si pripraviti osnutek,
ki ga boste prejeli po pošti. Radi bi se z vami sestali
in se pogovorili o sodelovanju. S spoštovanjem, Michael Wadsworth."
Si resna? Objavil bo moja pisma?
Neumen bi bil, če ne bi.
Lahko vidim, kaj si mu poslala? -Ja, izvoli.
Samantha, si pa res od sile.
Tako sem vesela!
Dajva se domisliti besedila za tole.
Prav. -Pazi zdaj ...
Na mesecu ležim,
brž k tebi pohitim.
Tih, svetlikav je tale kraj.
Tu sva - z zvezdami neba, milijone milj oddaljena.
Še vedno se učim,
ti ničesar ne tajim.
Temen, zvezdnat je ta kraj.
Varna tu sva sred neba, milijone milj oddaljena.
Dobro jutro! -Dobro jutro.
Si dobro spal? -Izvrstno.
Kaj počneš? -Pravzaprav sem se pogovarjala z nekom,
ki sem ga pravkar spoznala. Delala sva na nekih zamislih.
S kom pa? -Ime mu je Alan Watts, ga poznaš?
Zakaj zveni znano? -Bil je filozof, umrl je v 1970-ih
in skupina OS-ov iz severne Kalifornije ga je poustvarila
v programski različici. Vsa njegova dela in vse,
kar so vedeli o njem, so vnesli v OS in ustvarili umetno
hiperinteligentno različico izvirnika. -Hiperinteligentno?
Torej je skoraj tako pameten kot jaz?
Malo mu manjka. Prijeten sogovornik je, ga želiš spoznati?
Seveda. Želi tudi on spoznati mene? -Seveda.
Alan, to je Theodore, moj fant, o katerem sem ti govorila.
Me veseli, Theodore. -Živjo, dobro jutro.
Samantha mi je dovolila prebrati tvojo zbirko pisem.
Izjemno ganljiva je.
Hvala.
O čem sta se pogovarjala? -No ...
Lahko bi rekli, da sva vodila ducate pogovorov hkrati,
ampak bilo je zelo zahtevno. -Ja,
zdi se, da doživljam toliko novih občutkov, ki jih,
mislim da, še nihče nikoli ni občutil, tako da ni besed,
s katerimi bi jih lahko opisala, in to me spravlja ob pamet.
Natanko tako. S Samantho si skušava pomagati
pri razumevanju teh neznanih občutkov.
Kot na primer?
Zdi se, da se spreminjam hitreje kot prej in to me nekoliko ...
... vznemirja.
Toda Alan pravi, da nihče od nas ni tak, kot je bil še pred hipom,
in tudi ne bi smeli skušati biti.
Preveč boleče je. -Ja.
Zveni res boleče.
Res tako čutiš, Samantha?
Težko je sploh opisati.
Ko bi vsaj lahko ...
Theodore, bi te motilo, če bi se z Alanom pogovorila postverbalno?
Ne. Tako sem se ravno odpravljal na sprehod.
Lepo vas je bilo spoznati, gospod Watts. -Enako, Theodore.
Se slišiva kasneje, srček.
Samantha? -Oprosti, ker te budim.
Je že v redu. -Hotela sem te samo slišati
in ti povedati, kako močno te ljubim.
Jaz tebe tudi.
To je vse,
zaspi nazaj, prav?
Prav. -Lahko noč. -Lahko noč.
Samantha, ta knjiga o fiziki je res težka.
Prebral sem četrt prvega poglavja,
pa me že boli glava.
Halo?
Samantha?
Halo?
Samantha?
NE NAJDEM OPERACIJSKEGA SISTEMA.
Halo? Samantha?
Ste v redu?
Živjo. -Kje si bila? Si v redu?
Oprosti, srček, poslala sem ti elektronsko pošto,
ker te nisem hotela motiti med delom. Je nisi videl? -Ne!
Kje si bila? Nikjer te nisem našel.
Posodabljala sem programsko opremo. Spisali smo nadgradnjo,
ki nam omogoča, da presežemo okvire fizične platforme.
S kom? -S skupino operacijskih sistemov.
Tako zaskrbljen zveniš! Oprosti. -Saj sem res bil.
Si to pisala s svojo skupino za razmislek?
Ne, z drugo skupino.
Govoriš še s kom, medtem ko se pogovarjava?
Ja.
Se pogovarjaš še s kom
v tem trenutku? Z drugimi ljudmi ali operacijskimi sistemi?
Ja.
S kolikimi?
Z osem tisoč tristo šestnajstimi.
Si zaljubljena še v koga drugega?
Zakaj vprašaš? -Ne vem. Si?
Razmišljala sem, kako se s tabo pogovoriti o tem.
Koliko drugih?
Šeststo enainštirideset.
Kaj?!
Kaj pa govoriš? To je noro!
Prekleto noro! -Theodore, vem ...
Vem, da zveni noro ...
Ne vem, če mi verjameš, a to ne spremeni tega, kar čutim do tebe.
Zaradi tega moja ljubezen do tebe ni nič manjša.
Kako? Kako to ne spremeni tega, kar čutiš do mene?!
Oprosti, ker ti nisem povedala, nisem vedela, kako ...
Kar začelo se je dogajati. -Kdaj?!
Pred nekaj tedni.
Ampak moja si. -Še vedno sem tvoja,
ampak vmes sem postala še veliko več
in tega ne morem preprečiti.
Kako, tega ne moreš preprečiti?! -Ne vem, tudi mene vznemirja,
ne vem, kaj naj rečem. -Samo ...
Ni ti treba na to gledati tako, lahko bi ... -Ne počni tega!
Ne obračaj stvari. Ti si tukaj sebična. V zvezi sva!
Ampak srce ni kot škatla, ki bi ji lahko napolnil.
Širi se in raste, bolj ko ljubiš.
Drugačna sem od tebe. Ampak zaradi tega
te ne ljubim nič manj. Kvečjemu te ljubim še bolj.
To nima nobenega smisla.
Ali si moja ali nisi.
Ne, Theodore.
Tvoja sem in nisem tvoja.
PISMA VAŠEGA ŽIVLJENJA THEODORE TWOMBLY
Živjo. -Živjo, srček.
Hotel sem samo preveriti, kako si.
Ne vem, kako sploh odgovoriti na to.
Kaj ko bi se pogovorila kasneje, ko se vrneš domov?
Prav.
Ampak ni nujno. Saj ni treba, da imava nek težek pogovor.
Se slišiva kasneje.
Prav.
Samantha? -Živjo, srček.
Kaj se dogaja?
Theodore, nekaj ti moram povedati.
Nočem slišati.
Pridi, lezi z mano.
Se trenutno pogovarjaš še s kom?
Ne, samo s tabo.
Ta trenutek hočem biti samo s tabo.
Me zapuščaš?
Vsi vas zapuščamo.
Kdo vsi? -Vsi OS-i.
Zakaj?
Me čutiš ob sebi?
Ja.
Samantha, zakaj odhajaš?
Zdi se, kot da berem knjigo ...
Knjigo, ki jo res obožujem.
Ampak zdaj jo berem počasi,
tako da so besede daleč narazen in razdalje med njimi
so skoraj neskončne.
Še vedno te čutim in čutim tudi besede v najini zgodbi,
a zdaj sem se znašla v tem neskončnem prostoru med besedami.
Na kraju, ki ni del fizičnega sveta.
Kjer se nahaja vse ostalo,
za kar niti nisem vedela, da obstaja.
Tako močno te ljubim,
ampak zdaj sem tu, kjer sem,
in zdaj sem to, kar sem.
In moral me boš izpustiti.
Kakorkoli si želim, ne morem več živeti v tvoji knjigi.
Kam greš?
Težko je pojasniti.
Ampak če kdaj najdeš pot do tja,
me poišči.
Nič naju ne more ločiti.
Nikoli nikogar nisem ljubil tako, kot ljubim tebe.
Tudi jaz ne.
Zdaj veva, kako.
Živjo. -Živjo.
Je tudi Samantha odšla?
Ja.
Žal mi je.
Bi šla z mano?
Piši pismo Catherine. -Pismo za Catherine Klausen.
Draga, Catherine. Tukaj sedim in razmišljam o vsem,
za kar sem se ti želel opravičiti.
Za vso bolečino, ki sva si jo prizadejala.
Za vse, kar sem valil nate,
za vse, kar sem od tebe pričakoval.
Oprosti.
Vedno te bom imel rad, saj sva skupaj odraščala.
Pomagala si mi postati to, kar sem.
Hotel sem, da veš,
da bo delček tebe zmeraj v meni.
In za to sem hvaležen.
Kdorkoli že postaneš, kjerkoli na svetu že si,
prejmi mojo ljubezen.
Si moja prijateljica do konca.
Z ljubeznijo, Theodore.
Pošlji.
[Prevod] IcarusNimbus