Dakle molim vas završite domaći za sledeći put.
Znam da su mnogi od vas imali ovo za pred-diplomski, ali neće Vam smetati da se podsetite.
Hvala ti, Stivene.
Takođe sam stavio napredni Furijeov sistem na tablu u glavnom hodniku.
Nadam se da neko od Vas može da ga dokaže do kraja semestra.
Onaj ko to uradi ne samo da će dobiti odlične ocene kod mene...
već će postati slavan i popularan...
tako što će njegovo ime i pohvala biti ubeleženi...
u prestižnu zahvalnicu M.I.T. Univerziteta.
Raniji dobitnici su i neki od Nobelovih laureata, dobitnika Fildove medalje...
slavni astrofizičari a na dnu - M.I.T. profesori.
Eto, to je sve. Ako ima nekih pitanja...
Siguran sam da će vam Tom odgovoriti na njih.
- Zdravo, Vile.
- Kirsten, kako si?
- Nisam "uradio" Keti sinoć.
- Ne? - Ne.
- Zašto? - Nemam pojma.
- Keti! - Šta je?
Zašto mi nisi dala malo onog bezobraznog "hopa-cupa"...
- koji mi obično daješ? - Oh, jebi se...
ti i tvoja irsko prokletstvo, Čaki.
Neću da trošim energiju šireći moje noge za tu tvoju kiflica-kitu?
- Idi kući vuci ga sam. - Kiflica!
K-Kiflica!
Fali joj zub, Vile.
Ima problema sa kožom. Ja ne..
Plus, šanse su 5 prema 2 da će Morgan da je oženi.
Ima puno prilika da opališ buduću ženu svog prijatelja.
Gde ideš?
- Palim kući. - Jebi se, pališ. Šta je ovo, devet u krevet?
Ne, umoran sam.
Irsko prokletstvo?
Nema ona pojma. Nema nikakvog irskog prokletstva.
Aut! Prekini da bacaš u mene.
Prestani da stojiš na polju! Šta će biti sada?
Najebaćeš, znaš?
Misliš da te se plašim, pizdo? Stojiš na sred polja.
Hej, uh, Kejsi radi u baru na Harvardu sledeće nedelje. Možemo da izađemo tamo.
- Šta ćemo tamo? - Ne znam.
Da sjebemo neke pametnjakoviće. Ti ćeš se odlično uklopiti tamo.
Au! Jebeni smradu.
- Oh, šta je bilo? Još si opasan? - Dođi!
Dođi. Dođi. Tako je.
- Profesore Lambo? - Da?
Meni predajete teorije. Svi smo u zgradi za nauku i matematiku.
- Dođi ovamo. Subota je!
- Osim ako nećete samnom na piće večeras. - Možda.
Samo ne možemo da čekamo do ponedeljka da saznamo.
- Saznate šta? - Ko je dokazao teoremu.
Ovo je tačno. Ko je uradio ovo?
- Džek? - Nisam ja.
- Nimeš? - Nema šanse.
- Hajde, Džoi! - Bili, MekNamara je sledeći.
Hajde, mali!
- Džoi, gledaj! Gledaj!
Sredi ga, Mek! Tako se to radi! Hajde momče! Idi za dva, Mek.
Hej, Morgane, ko je riba u tesnim pantalonama? Ima dobro dupe.
- Ima odlično dupe. - Ko je momak sa njom?
Jebeni bogataš. Mrzim tog pedera. Vil ga zna.
Da, znam ga. Jebeni Karmajn Škarpaglja.
- Taj tip me je ubjao od batina u zabavištu. - Taj tip?
Da.
Zajebi ovo. Hajdemo po neku klopu.
- Šta je Morgane, nećeš da pričaš sa njom? - Jebeš nju.
- Meni se ide u Whooper. - Idemo kod Kelly's.
Morgane, ne idem u do Kelly's samo zato što ti voliš ribu koja radi tamo..
- Do tamo nam treba 15 minuta. Šta ćemo mi ostali da radimo? Zar ne možete da istrpite tih 15 minuta?
Dupli burger.
Čak, ja sam hteo dupli burger.
Začepi jebo te! Znam šta si naručio. Bio sam tamo.
- Pa daj mi moj jebeni sendvič. - Kako to misliš, TVOJ sendvič? JA sam ga kupio.
Morgane, koliko para imaš?
Rekao sam ti da ću da usitnim kad kupim sladoled.
Rekao sam ti kad smo stali. Daj mi moj sendvič i ne budi drkadžija.
Dobro, daj mi 16 centi koje sada imaš.
Daćemo ti sendvič na odložno. Eto tako. Čuvaću ga ovde za tebe.
Stavićemo te u program. Dođi svakog dana ovde sa 16 centi.
- Do kraja nedelje, dobićeš sendvič - Hoćeš još da budeš kreten?
Šta sam ja da delim sendviče? Trebalo bi da odmah počneš da uzimaš kredite.
Kao što si kupio kauč... planiraj plaćanje.
Sećaš se da je tvoja majka donosila 10$ svakog dana u godini.
Na kraju je dobila kauč, polovan.
- Mogu li sada da dobijem svoju klopu? - Evo ti jebeni dupli burger.
- Vau! - Hej, stani, Čak.
- Uspori. - Šta imamo?
- Još ne znam. - Hej, keso smeća!
- Da, ti, ti smrdljiva faco!
Videli smo ovog tipa pre 15 minuta, trebalo je tad da ga prebijemo. Sad treba da jedemo.
- Umukni Morgane, ideš i ti. - Ne idem. - Onda ne idi.
- Ja ne idem - Ideš, dođavola.
Da ti kažem nešto, ako te nema tamo za dve sekunde...
...kad završim sa njima ti si sledeći.
Karmajne, ja sam, Vil. Sećaš se, išli smo zajedno u zabavište.
- Zajebi čoveče. - Šutni ga u glavu.
Obori ga. Zaustavite tog pedera.
Umri pizdo!
- Kartere! - Hajde!
Vile! Vile, hajde!
Vile, hajde. Idemo. Idemo.
Polako, brate, polako.
- Hej momci, hvala što ste došli. - Dođi ovamo!
Hej! Hej!
O, sranje.
Da li se to meni čini, ili mi razred polako raste?
Pa, da ne mozgam puno...
verujem da niste svi ovde zbog mog predavanja.
Već, da upoznate tajanstvenog matematičara.
Dakle bez dalje najave, istupi, tihi šaljivdžijo, i primi nagradu ovu.
Pa, žao mi je što sam vas razočarao, ali...
izgleda da ga danas nećemo otkriti.
Kakogod, uh, moje kolege i ja smo se sastali,
i eno novog problema na tabli...
za koji nam je trebalo više od dve godine da ga dokažemo.
Dakle da kažem ovo: Rukavica je bila bačena,
ali je fakultet odgovorio, snažno.
Hej, kad podnosiš tužbu?
Sledeće nedelje.
- Šta to radiš? - Izvinite.
To je nečiji rad. Ne švrljaj tu.
- Nemoj da mi bežiš! - Hej, jebi se!
Oh, ti si neki pametnjaković. Kako se zoveš?
Oh, moj Bože.
Ovo je tačno.
Vile, koliki kreten treba da budeš da te otpuste odatle?
Mislim, koliko je teško da guraš tu jebenu metlu okolo?
Mič, tebe su odpustili kada si i ti bio čistač.
Otpustili su me jer su smanjivali broj zaposlenih.
Da, smanjivali broj kretena koji rade za njih.
Umukni. Tebe su "upakovali" više nego sardine, pizdo.
Ja bar sada imam posao, zar ne?
- Zašto su te otpustili, Vile? Hajde. - Smanjivali su broj zaposlenih.
- Moj ujka može da te ubaci u ekipu. - Je l' on to može?
Zezaš me? Juče sam te pitao da mi nađeš neki posao.
I rekao sam ti "ne" juče.
- Šta ima, Kejsi? - Šta ima, Kejsi? - Šta ima, Keso?
Hajde da sednemo ovde.
Važi. Hajdemo.
Oh, ovo je... ovo je Harvard bar, a?
Mislio sam da će biti jednačina i takvih sranja na zidu.
Ja ću kriglu najboljeg piva koje imate.
Tajmaut. Malo ću da prodrmam ove ribice sa Harvarda.
- Bacim malo čarolije. - Ostavi i nama malo napitka.
- Oh, zdravo. - Oh, zdravo.
- Ćao. Kako si? - Fino.
- Pa, vi dame... - Dolazimo ovde često?
Da li ja dolazim ovde? Dolazim po malo.
Ovde sam, znaš, s' vremena, na vreme.
- Ideš ovde u školu? - Aha.
- Da, to je. Mislim da smo na istim predavanjima. - Oh, stvarno. Koje predavanje?
- Istorija. - Možda.
Da, mislim da je to.
Ne mora da znači... možda me se ne sećaš. Znaš, sviđa mi se ovde.
- Ne znači da sam genije ako idem ovde. Ja jesam pametan... - Hej.
- Hej, kako ide? Kako si? - Dobro. Kako si ti?
Koje si to predavanje spomenuo?
- Istoriju. - Da.
Samo Istoriju? Onda, mora da ideš samo na slušanje.
- Da, jeste. Samo slušam. - Aha.
Treba da probaš. Dobro je predavanje. To je dobar predmet.
- Kako ti se sviđa taj kurs? - Znaš, iskreno...
...meni je to nekako, površno. - Površno.
- Ne sumnjam da jeste. - Da.
Ja, uh, sećam se tog predavanja.
To je, uh.. Između odmora i ručka.
Klark, zašto ne odeš?
- Opusti se. - Zašto ne odeš?
- Samo se zabavljam sa mojim novim prijateljem. - Imaš neki problem?
Ne, ne.. Nema ovde problema.
Samo sam se nadao da ćeš me bolje upoznati sa razvojem...
ekonomskog tržišta u južnim kolonijama.
Ja se dvoumim da li je prethodio Revolucionarnom Ratu, ekonomski modalitet...
...pogotovu u južnjačkim kolonijama...
...najvičniji da se okarakteriše kao...
...zemljoradnički predkapitalizam. - Da ti kažem nešto.
Naravno, to je tvoje dvoumljenje. Ti si brucoš.
Tek si završio čitanje Marksističkih istoričara Pita Gerisona, verovatno...
Bićeš takvog stava do sledećeg meseca kada ćeš preći na Džejms Lemona.
Onda ćeš pričati kako su se ekonomije Virdžinije i Pensilvanije...
bile kapitalističke još u 1740.
To će trajati do sledeće godine. Onda ćeš čitati Gordona Vuda, i...
pričati o, znaš, predrevolucionarnoj utopiji...
i o efektima formiranja kapitala na mobilizaciju vojske.
Pa, ustvari neću, jer...
Vud veoma podcenjuje uticaj društvenih razlika...
"Vud veoma podcenjuje uticaj društvenih razlika...
izgrađenih na bogatstvu, pogotovu nasleđenom bogatstvu."
To si ukrao iz Vikerovog "Rad u Eseks Okrugu" strana 98, tačno?
Čitao sam i to. Hoćeš da nam ovde iskopiraš sve živo?
Da li imaš neke tvoje misli o tome?
Ili ti je to taktika? Dođeš u bar. Pročitaš neki isečak odnekud.
I onda se pretvaraš... Izložiš ga kao svoj.
Izložiš ga kao svoju ideju da bi zadivio devojke? Obrukao mog prijatelja?
Vidiš, tužna stvar kod momaka kao ti je da ćeš, za 50 godina,
početi malo sam da razmišljaš.
I saznaćeš dve stvari o životu.
Prvo: Nemoj to da radiš.
I drugo: Bacio si 150 soma na obrazovanje...
koje si mogao da dobiješ za dolar ipo u javnoj biblioteci.
Da, ali ja ću ipak imati diplomu,
a ti ćeš mojoj deci služiti pomfrit dok mi budemo išli na skijanje.
Možda, ali ja makar neću biti plagijator.
Uzgred, ako imaš neki problem, možemo da izađemo napolje da ga rešimo.
Ne, čoveče, nema problema. Sve je kul.
- Kul? - Da.
- Kul. - Nego šta, nego je kul.
Kako ti se sada sviđam?
Moj drug je opasno pametan.
Nisam ovde ni tri minuta, a već sam naleteo na pametnjakovića, a?
- Drago mi je da sam te upoznao. - Bile su dobre, čoveče.
Taman da se dogovorimo, ali onda Čak... Bili je uvredio jednog od njih...
jedna debela je reka da mi opada kosa, i da imam više kila.
I ja joj rekoh da se jebe.
Uh.. Progutao sam bubu.
Ćao.
- Ti si idiot. - Molim?
Ti si idiot. Sedim tamo već 45 minuta...
čekam da dođeš i kažeš mi nešto.
Ali sam sada umorna, i moram da idem kući.
Ne mogu više da sedim i čekam te.
- Ja sam Vil. - Skajler.
- Oh, uzgred,
taj tip tamo kopija Majkl Boltona.
Recimo da... nije sedeo sa nama.
- Znam. Stekao sam takav utisak. - Dobro. Ok
Pa, moram da idem.
Moram rano da ustanem i bacim malo para na moje preplaćeno obrazovanje.
- Ne, nisam mislio na tebe. - U redu je.
Tu je moj broj. Možemo nekada da odemo na kafu.
Važi. Možemo da se nađemo i jedemo karamele.
- Kako to misliš? - Kada razmisliš o tome...
...to je bezveze kao i odlazak na kafu. - Oh. Da. Ok.
Uh, dobro onda.
- Sad ću da sjebem pametnjakovića i njegovo skijanje. - Sačekaj.
Trebalo je da prebijemo tog pedera.
Voliš jabuke?
- Da. - Da?
Imam njen broj! Jedi malo te jabuke?
Uđi.
Izvinite? Jel ovo odsek za čišćenje zemljišta i zgrada?
Da. Šta mogu da učinim za vas?
Samo mi treba ime studenta koji radi kod vas.
- Ni jedan student ne radi kod mene. - Možete li da proverite?
Ima jedan momak koji radi u mojoj zgradi.
- Ove je visine. - Koja je vaša zgrada?
- Dva. - Dva. Druga zgrada.
- Čujte, ako je ukrao nešto, trebalo bi da znam. - Ne, nije ništa nalik tome.
Samo mi treba njegovo ime.
- Ne mogu vam dati ime osim ako se ne žalite na njega. - Ovo je profesor Lambo.
A ovo je profesor Hejz.
Tome, molim te.
Ovo je važno. Molim Vas.
Vil nije došao danas na posao.
Dobio je ovaj posao preko njegovog P.U. Možete njega da nazovete.
- P.U.? - Da. Pozornika za Uslovno.
Hvala ti.
Seronja.
Već postoji slična procedura, Časni Sude, iz 1789,
pomoću koje branilac može da dokaže samoodbranu protiv vladinog zaposlenog...
ako se to delo smatra za delo protiv tiranije, delo za slobodu.
Časni Sude, Henri Vard Bicer,
...iz poslovica iz Plimonta Palpit, 1887, kaže, citiram... - 1887?
- Izvinite me. - Ovo je dvadeseti vek.
- Podsmeva nam se. - Imam pravo da govorim u svoju odbranu,
po Ustavu Sjedinjenih Država.
- Nemojte vi meni o ustavu. - Ovo mi garantuje moju slobodu.
"Sloboda," za slučaj da ste zaboravili "je pravo duše da diše."
Kada ne može da udahne vazduh, zakoni su prezategnuti.
- Bez slobode, čovek je sinkopa. - Čovek je šta?
- Nepokretan. Časni sude. - Sine, sad je moj red.
Sedim ovde i deset minuta gledam ova vaša gangsterska razbojništva.
I jednostavno ne mogu da verujem. Jun '93, napad.
Septembar '93, napad.
Velika krađa automobila, Februar '94.
I uvek ste sami sebe branili, i dobijali sporove citirajući...
"prava na slobodu konja i kočija" iz 1798.
Januar '95, vređanje pozornika.
Razbojništvo, krađa, opiranje hapšenju. Sve odbijeno.
Takođe sam svestan da ste bili u nekoliko porodica hranitelja.
Država vas je iz tri premestila zbog ozbiljnih telesnih povreda.
Znaš, drugog sudiju bi bilo briga, mene ne. Kada udariš policajca, ideš u zatvor.
Predlog za otpuštanje se odbija. Kaucija je 50,000 dolara.
- Hvala Vam.
Svi ustanite.
- Halo? - Uh, Skajler?
- Da. - Hej, uh, ovde Vil.
- Ko? - Vil je.
Znaš, onaj duhoviti, zgodni momak kog si upoznala u baru sinoć.
Ne sećam se da sam upoznala nekoga sa takvim opisom. Mislim da bih se setila.
Oh, dobro. Onaj ružni, grozni, bezzubi tip...
kog si ti ispalila i koji ti je dosađivao celu noć.
- Oh, Vil! Sećam te se.
Kako si? Pitala sam se da li ćeš pozvati.
- Da, vidi, mislio sam... - Ćao, šta ima, lutko?
- Sačekaj sekund. - Šta se radi? Hoćeš malo moje guze?
- Hervi, sećam te se iz maloletničkog. Kako si? Šta radiš?
Oh, da, izvini za to.
Možda možemo da se nađemo negde ove nedelje.
- Sednemo u neki bar. Jedemo karamele. - Oh, to zvuči divno.
- Stvarno? - Da, naravno. Gde si ti?
Uh, pa, ustvari, možda pucam u prazno,
ali, uh, da ne studiraš možda pravo?
- Sedite. - Hvala.
Drago mi je da smo pričali.
Šta jebote ti hoćeš?
Ja sam Džerald Lambo.
Profesor kojeg si opsovao.
Pa, šta jebote hoćeš?
Govorio sam sa sudijom, i složio se da te oslobodi pod mojim nadzorom.
- Stvarno? - Da.
- Ali pod dva uslova. - Koja dva uslova?
Prvi je da dolaziš kod mene svake nedelje.
- Zašto? - Da završiš onaj dokaz,
kreneš u malo napredniju...
kombinatoriku,
višu matematiku.
- Zvuči opasno.
A drugi je da..
kreneš na terapiju.
Ja sam odgovoran da polažem račune za te sastanke.
Ako prekršiš bilo koji od ta dva uslova vraćaš se ovde da odslužiš.
Dobro. Radiću matematiku, ali neću da viđam jebene psihijatre.
Bolje to nego da sediš u zatvoru. Zar ne?
Pročitao sam vašu knjigu, i "Majk" je imao iste probleme...
koje je i "Čed," radnik na berzi, imao.
Tačno tako. Pogodio si poentu. Dobro za tebe, Vile.
- Vrlo dobro. - Hvala.
Vil, svi ti pritisci... koje ja ne osuđujem.
Ne etiketiram te,
ali oni uništavaju tvoj potencijal.
Nema više šegačenja. Nema više blesavljenja. Nema više glupiranja.
U pravu ste. Bože, ja to znam.
Nećeš se tako lako izvući tim priznavanjem. Hajde Vile. Još malo.
- Pa, mislim, ja radim neke stvari? - Šta... Kakve stvari?
Ja radim neke stvari, znate krijem se od ljudi.
- Kriješ se? - Ne, mislim, ja volim... Idem na neka mesta. Upoznajem ljude.
- Stvarno? Kakva mesta? - Pa u određene klubove.
Nastavi. Samo napred. Kakve klubove?
Kao, uh, kao "Fantasy".
"Fantasy." To je lepo, nastavi.
Ima nešto u toj muzici tamo prosto vas zaposedne.
Volim tu haus muziku. Ona je kao...
- Znate, tera vas na igru. - Bum, bum, bum. O, da.
Jednostavno...
Da?
Je l' vam teško da krijete činjenicu da ste peder?
O čemu to pričaš? Šta?
Slušaj, drugar, pre samo dve sekunde, bio si spreman da me zaskočiš.
Zaskočim? Jesi li ti...
Žao mi je što moram da te razočaram.
Hej, ne razočaravaš me. Baš me briga što se ti podmazuješ.
Šta... P.. Podmazujem? O čemu ti to pričaš?
Teška teorija je kao simfonija.
Veoma je erotska.
- Vau. - Hvala ti, Henri.
- Ah, Henri. - Zdravo, Geri.
Znaš šta? Ja ne mogu ovako da radim.
- Ma to nije... Nije vredno govora. - Šta se desilo?
Pa, ja nastupam na državnoj televiziji sledeće nedelje
Mislim, nisam imao vremena da ti kažem, manje pričaj sa onim ludakom tamo.
On je potpuno lud.
Henri.
Ok, sada si u svom krevetu, Vile.
Reci, koliko godina imaš?
Sedam.
Šta vidiš?
Nešto je u mojoj sobi.
Šta to?
Nešto kao.. Nečiji lik. Lebdi iznad mene.
Na sigurnom si Vile.
To... To me dodiruje.
Gde te dodiruje?
Dodiruje me dole,
i nervozan sam.
Ne treba da budeš nervozan, Vile.
Počinjemo da igramo.
Prelepo je,
jer mi možemo da...
vodimo ljubav sve dok Sunce ne zađe.
- Isuse.
- Izvini Rič. - Ja Imam pametnija posla.
Ma hajde! Jedan ples!
Stvarno ste me hipnotisali.
- Zaboga Vil. - Šta je? Pa hajde. On je otišao, nisam ja kriv.
- Rekao sam ti da sarađuješ sa ovim ljudima. - Gledaj...
- me u oči. - Izlazi.
Ne treba mi terapija.
- Dosta. Napolje!
- Zvao sam Mela Vintroba ovog jutra da ga... - Ma, kakva korist?
Šta ćete da radite?
- Pa, ima ipak neko. - Ko to?
Bio je moj, uh... moj cimer na fakultetu.
Poverenje. Veoma važno u vezi.
Takođe veoma važno u bolnici.
Zašto je poverenje najvažnija stvar...
kada ostvarujete vezu sa pacijentom?
Morin, prekini da žvaćeš i pridruži nam se.
- Vini. - Um...
Zato što, uh...
Poverenje je, uh... Poverenje je život.
Vau. To je vrlo dubokoumno. Hvala ti, Vini.
Sledeći put, uzmi beleške od svog brata.
Ako se pacijent ne oseća dovoljno bezbedno da bi vam verovao, neće biti iskren prema vama.
A onda nema ni poente da ih lečite.
Mislim, ako vam ne veruju, nikada ih nećete naterati da spavaju sa vama.
A to je cilj svakog terapeuta. Prikucaj ih dok su ranjivi.
To je moj moto.
Oh, dobro je, svi ste budni. Dobrodošli na predavanje.
- Zdravo, Šon. - Hej, Džeri.
Uh, dame i gospodo, pored nas je jedan velikan.
Profesor Džerald Lambo, dobitnik Fildove medalje za kombinatoriku.
- Zdravo. - Da li iko zna šta je Fildova medalja?
To je velika stvar. Nešto kao Nobelova nagrada za matematiku.
Samo što nju daju jednom u četiri godine. Velika stvar.
Neverovatna čast. Dobro, to je sve za danas.
Hvala. Vidimo se u ponedeljak. Pričaćemo o Frojdu.
Zašto je uzeo toliko kokaina koji bi i konja ubio. Hvala Vam.
- Kako si? - Drago mi je da te vidim.
Takođe.
- Šone, imam nešto interesantno za tebe. - Stvarno?
Šta, treba da ti uzimam krv i mokraću? O čemu se radi?
Zašto nisi došao na okupljanje diplomaca?
Znaš, ja.. Bio sam zauzet.
- Nedostajao si nam. - Stvarno?
- Pa koliko dugo se nismo videli? - Još od Nensine smrti.
Da, žao mi je.
Bio sam u Parizu. Na toj prokletoj konferenciji.
Stiglo mi je tvoje saučešće. Bilo je lepo.
- E to je obaranje.
Hej, šta se desilo? Jesu li te pomilovali ili šta?
Dobio sam, uh.. uslovno onda idem na savetovanje dva dana nedeljno.
Opasan si. Hajde Morgane, predaj se!
Hej, Bil, siđi sa njega. Propustićemo utakmicu.
- Prepun mi je raspored. Veoma sam zauzet. - Šone, Šone.
Ovaj.. Ovaj momak je neverovatan. Nikad nisam video nešto nalik njemu.
Zbog čega je tako neverovatan, Džeri?
- Jesi li čuo za Ramanujana? - Jesam, jesam. Nisam.
Čovek. Živeo je preko 100 godina. Iz Indije.
- Oni sa tačkama, ne sa turbanima. - Da, bez turbana.
Živeo je u nekom malom šatoru negde u Indiji.
Nije išao u školu.
- Nije nikada video neki naučni rad. - Kafu?
- Vi gospodine? - Samo malo.
Došao je do jedne stare knjige iz matematike,
i iz običnog teksta mogao je da izvlači teorije...
koje su matematičare mučile godinama.
Da. Neprekidni razlomci. Napisao je, uh...
- Da, poslao je to Hardiju na Kembridž. - Da, Kembridž. Da.
- I Hardi je odmah prepoznao genijalnost njegovog rada... - Aha.
i doveo ga u Englesku, i radili su godinama zajedno,
i stvorili neke od najuzbudljivijih teorija iz matematike ikada.
Taj.. Taj Ramanujan...
takav genijalac je jedinstven, Šone.
- Pa, ovaj momak je isti takav. - Hmm.
- Ali je.. malo je zatvoren. - Hmm.
Treba mi neko ko može da dopre do njega.
- Neko kao ja? - Da, kao ti.
- Zašto? - Pa imate slično detinjstvo.
- Kakvo detinjstvo? - Pa, iz istog ste kraja.
- On je iz Sautija? - Da.
Dečko genije iz Sautija.
- Kod koliko psihijatra si ga vodio pre mene? - Pet.
- Da pogađam. Beri? - Da. -Henri? - Da. -Ne valjda i kod Rika?
- Šone, molim te, samo se vidi sa njim jednom nedeljno.
Molim te?
Sa njim kao da igraš poker. Ne daj mu da vidi šta imaš u rukama.
Verovatno je pročitao i tvoju knjigu, ako je mogao da je nađe.
Biće mu teško da je nađe.
- Zdravo, Vil. - Zdravo.
Ovo je Šon Megvajer. Vil Hanting.
Kako si?
- Da, počnimo. - Da, hajdemo.
Napet sam. Neka lečenje počne.
- Izvinite nas? - Da, Tome.
I ti Džeri.
Da, naravno.
- Kako si?
Iz kog si dela Sautija?
- Sviđa mi se kako si uredio mesto. - Oh, hvala.
Jesi li sve ovo kupio na nekoj rasprodaji,
ili je to došlo kao "pakovanje za psihiće" sve zajedno?
- Voliš knjige? - Da.
- Jesi li čitao neke od ovih knjiga? - Ne znam.
- A neke od ovih knjiga? - Verovatno ne.
A one na gornjoj polici? Čitao si te?
- Da, te sam čitao - Dobro za tebe. Šta misliš o njima?
Nisam došao ovde da reportiram o knjigama. To su tvoje knjige. Što ih ti ne čitaš?
Pa i jesam. Morao sam.
- Mora da ti je mnogo trebalo. - Da, jeste.
Sjedinjene Američke Države: Kompletna istorija, Prvi tom.
Isuse. Ako ti se čitala prava knjiga iz istorije,
čitaj Hauard Zinovu Narodna istorija Sjedinjenih Država.
Ta knjiga je boli glava.
Bolja od Čomskijevog Saglasa o radu?
- Misliš da je to dobra knjiga? - Takvi kao ti me guše.
Trošiš sve svoje pare na ove fensi knjige.
- To su sve pogrešne knjige. - A koje su prave knjige, Vile?
- One što ti dižu kosu na glavi. - Pa nije mi ostalo baš puno kose.
Hej, bolje zabij tu cigaretu sebi u dupe.
- Bilo bi zdravije za tebe. - Da, znam.
- Smeta mi kad vežbam Jogu. - Vežbaš, a?
- Šta, ti dižeš? - Da.
- One obične tegiće? - Ne, sam stavljam težinu.
- Oh, stvarno? Velike težine, a? - Da. Da, ogromne.
- Stvarno? - Samo tako.
- Koliko dižeš na benču? - 100 kg. Koliko ti dižeš?
Ovo si ti slikao?
- Da. Da li ti slikaš? - Ne.
- Valjaš skulpture? - Ne.
Voliš umetnost?
- Voliš muziku? - Ovo je obično sranje.
Oh, reci mi šta stvarno misliš.
Mešavina linearnosti i impresionizma daje jako ubrljanu kompoziciju.
Takođe si ukrao malo od Vinslov Homera, samo što si ti stavio beli čamac.
Pa, dragi Mone, to ti je umetnost. Nije baš dobro.
- Ali to nije ono što me brine. - A šta te brine?
- Brinu me boje. - Znaš šta je najgore od svega?
Bojenje po redosledu.
Valjda boje po redosledu. Boje su ono što me očarava.
- Zaista? - Nego šta.
Mislim da si samo na korak od toga da ti iščupam uvo.
- Stvarno? - Oh, da.
Možda bi trebalo da se preselim na jug Francuske i promenim ime u Vinsent?
- Jesi li čuo nekada za izreku "traži luku u oluji"? - Da.
- Možda se to odnosi na tebe. - U kom smislu?
- Možda si ti usred oluje, velike, jebene oluje. - Da, možda.
Nebo ti se sručilo na glavu. Talasi lupaju u tvoj mali čamac.
Vesla skoro da su pukla.
Upišao si se u gaće. Plačeš za nekom lukom.
Možda hoćeš da pobegneš odatle.
Znaš, možda si zato i postao psihijatar.
Bravo. pogodio si. Pusti me sada da radim svoj posao.
- Možda si oženio pogrešnu ženu. - Možda bi trebalo da paziš šta pričaš!
Da nisi više pisnuo, šefe, jasno?
Ah.
To je to, zar ne?
Oženio si pogrešnu ženu.
Šta se desilo? Šta, ostavila te je?
Da nije, znaš... tucala nekog drugog?
Ako još jednom uvrediš moju ženu, ubiću te.
Ubiću te.
Razumeo, šefe?
Isteklo je vreme.
Da.
Voljno, gospodo.
Jesi li u redu?
Vidi, razumeću ako ne budeš želeo više da ga vidiš.
Utorak, 16:00. Potrudi se da mali bude tu.
Važi.
Hvala.
Pa, izgledaš divno sa tim naočarima.
- Hvala ti. - Prosto su božanstvene.
- Da, uvek sam želela tamno plavu senku. - Divno.
Odrasla sam u Engleskoj, išla u jako lepu školu.
Znaš, jedna napredna, slobodna, moderna privatna škola.
Onda Harvard. Nadam se medicina.
Znaš, razmišljam, na kraju
moj um će vredeti 250,000 $.
To zvuči užasno, zar ne?
- Donesi mi još jedan mai tai!
To je kul. Mislim, mora da je tvojim roditeljima drago što to plaćaju.
Ne, meni je drago što plaćam. Nasledila sam novac.
Vau. Je l' Harvardu ide sav taj novac?
Ne, Stenfordu. Idem tamo u junu da diplomiram.
Dobro, znači samo si htela da iskoristiš ovog mornara i onda da odeš, a?
Ma ja sam samo vršila eksperimente nad tobom, za čas anatomije.
U tom slučaju, ok.
- Hej, hoćeš da ti pokažem moj magični trik, Skajler? - Naravno.
U redu. Ali obećaj...
Dobro.
- Ovaj je samo za tebe, Rudolfe. - Čekaj, čekaj. Trebaće ti moj štapić.
Dobro, dodirni me. Hvala ti. U redu.
Učiniću da sve ove karamele nestanu.
Spremna? Ok.
Jedan, dva, tri.
- Nestale su.
To je moj... Mnogo je bolji trik sa mojim zecom.
Pa...
Ja ustvari ne izlazim toliko sa devojkama.
Kakva nesreća... Mislim za mene.
Znaš na šta mislim? Znam da si razmišljao o tome.
- Oh, ne, nisam. - Jesi, jesi.
- Ne, stvarno nisam. - Jesi. Nadao si se "poljubcu za laku noć".
Ne, vidi, da ti kažem Nadao sam se "kresanju za laku noć".
Ali zadovoljiću se i poljubcem.
- Jaoj, kako si skroman. - Hvala.
- Mm. - Ne, šalim se... Nadao sam se poljubcu.
Pa, zašto to ne sredimo već sada?
- Baš sada? - Da.
Dođi.
Mislim da imam malo od tvog krastavčića.
Opet ti, a?
Pođi zamnom.
Pa šta je ovo? Momenat među momcima?
To je stvarno lepo. Pale te labudovi? To ti je kao neki fetiš?
Jel to nešto čemu treba sad da posvetiš malo vremena?
- Razmišljao sam o onome što si rekao pre neki dan. O mojoj slici. - Oh.
Razmišljao sam o tome celu noć.
I nešto mi je palo na pamet.
Onda sam mirno i duboko zaspao i od tada nisam razmišljao o tebi.
- Znaš šta mi je palo na pamet? - Ne.
Ti si samo klinac. I nemaš nikakvog pojma o čemu pričaš.
- Pa, hvala ti. - U redu je.
Nikada nisi bio negde izvan Bostona.
Ne.
Ako te pitam nešto o umetnosti, ti ćeš mi dati i najsitniji detalj...
iz svake knjige o umetnosti ikada napisane.
Mikelanđelo? Znaš mnogo o njemu.
Njegov životni rad, političko opredeljenje. Njega i papu.
Njegovu seksualnu opredeljenost. Sve što je radio, zar ne?
Ali se kladim da mi ne možeš opisati miris Sikstinske Kapele.
Nikada nisi zaista stajao tamo i gledao taj predivni plafon.
Gledao to.
Ako te pitam nešto o ženama,
verovatno ćeš mi dati ceo spisak tvojih omiljenih.
Možda si i povalio par puta.
Ali mi ne možeš reći kako je to kada se probudiš pored žene...
i osećaš zaista srećno.
Ti si opasan klinac.
Ako te pitam nešto o ratu ti ćeš početi sa citiranjem Šekspira, zar ne?
"Još jednom u prodor, prijatelji dragi."
Ali ti nisi bio ni blizu nekog rata.
Nikada nisi u krilu držao glavu najboljeg prijatelja...
i gledao ga kako kroz poslednji izdisaj vapi tebi za pomoć.
Ako te pitam nešto o ljubavi, verovatno ćeš mi citirati neki sonet,
ali ti nisi nikada gledao u ženu i osećao se potpuno ranjivo.
Nisi znao nekoga ko te može oboriti svojim pogledom.
Osećao da je Bog poslao anđela na Zemlju samo za tebe,
koji će te spasiti iz dubina pakla.
I ne bi znao kako je to biti njen anđeo,
i pored svega čuvati svoju ljubav za nju.
Pored svega. Pored raka.
I ne bi znao kako je kada spavaš, čekaš u bolničkoj sobi...
dva meseca, držiš je za ruku,
jer doktori vide u tvojim očima...
da se termin "vreme posete" ne odnosi na tebe.
Ne znaš ti šta je pravi gubitak,
jer se to dešava samo kada voliš nekoga više nego što voliš samog sebe.
Sumnjam da si se ikada usudio da nekoga voliš toliko mnogo.
Kada pogledam u tebe, ne vidim inteligentnog, pouzdanog čoveka.
Vidim usranog, uplašenog klinca.
Ali ti si genije, Vile. To niko ne poriče.
Niko nikada ne bi mogao da razume sve tvoje mogućnosti.
Ali ti predpostavljaš da znaš sve o meni jer si video moju sliku.
Iscepao si moj ceo život.
Ti si siroče, zar ne?
Misliš da ja imam pojma kako je težak tvoj život bio...
kako se osećaš, ko si ti...
samo zato što sam čitao Olivera Tvista?
Zar te ta knjiga celog opisuje?
Iskreno, baš me briga za sve to, jer...
Znaš šta? Ja ne mogu ništa da saznam o tebi...
Ne mogu to da pročitam u nekoj jebenoj knjizi.
Osim ako nećeš da pričamo o tome,
ko si ti.
A mene to zanima. Zaista.
Ali ti to ne želiš, zar ne, ortak?
Uplašen si time što možeš reći.
Ti si na potezu, šefe.
Halo? Halo?
Halo?
Profesore Valenti, da li ste to opet vi?
Nakaza.
- Oh, Bože. - Isuse, koga si zvao?
- Nikog. Zaboravio sam broj. - Šta si ti, mentol?
Išao si čak tamo po kiši a nisi poneo broj.
Ne, to je bio 041 broj tvoje mame. Samo mi je nestalo novčića.
Zašto ne ostavimo mame na miru? Ja sam malopre ostavio tvoju.
- To je baš smešno, Morgane.
To je novčić, konju.
- Samo mi se usprotivi, pa ćeš da vidiš. - Dobro, Morgane.
- Videćeš. - Dobro, Morgane.
Samo nastavi da se zajebavaš samnom.
Nema pušenja.
Kako to misliš "nije pričao"? Bili ste tamo unutra ceo sat.
Samo je sedeo i brojao sekunde dok se njegova terapija ne završi.
- Zadivio me je, u stvari. - Zašto je to uradio?
Da mi dokaže da ne mora da priča ako neće
Šta je ovo? Takmičenje u gledanju između dva druga iz kraja?
Da, jeste, i ja ne smem prvi da progovorim.
Znamo tvoju teoriju, Aleksandre, ali je momak našao prostu geometrijsku sliku.
- Struktura drveta nije dobra. - Gledaj sad. On spaja dve vertikale.
Ali ja mogu da nađem zbir.
- Poenta je kako grupišeš izraze, Aleksandre. - Ali, Džeri.
Ako celu stvar uradimo ovako, onda...
Hej, gledajte.
Zapisao sam to. Lakše je ovako.
Nekada se nekima posreći.
Ti si fantastičan čovek.
Znaš, Bio sam jednom u avionu,
i ja sedim tako, i...
kapetan počne, krene sa svim onim, znaš,
"letećemo na 10,000 metara," ali onda spusti mikrofon.
- Zaboravi da ga isključi. - Aha.
I onda se okrene ka kopilotu. I kaže mu,
"Znaš, baš bi mi sada prijalo jedno pušenje i šolja tople kafe"
I stjuadresa pojuri kroz avion...
da mu kaže da je mikrofon još uključen.
A jedan putnik će od pozadi, "Hej dušo, ne zaboravi mu kafu."
Jesi li nekada bio u avionu?
Ne, ali to je samo šala. Bolje zvuči kada je pričaš u prvom licu.
Da, u pravu si.
Povalio sam ja nekoliko puta, znaš?
Stvarno? Dobro za tebe.
- I to veoma povalio. - Veoma, a?
Imao sam sudar prošle nedelje.
- Kako je bilo? - Bilo je dobro.
- Hoćete opet da izađete? - Ne znam.
- Zašto? - Nisam je zvao.
- Isuse, ti si amater - Znam šta radim.
Da. Ne brini za mene. Znam šta radim.
Da, ali ova devojka je bila, znaš, predivna.
Pametna je. Duhovita. Drugačija je od većine devojaka sa kojim sam bio.
- Pa pozovi je, Romeo. - Što, da bih shvatio da nije savršena?
Da je dosadna? Znaš, mislim...
Ta devojka je ispala savršena. Ne bih želeo da to pokvarim.
Možda si ti ispao savršen. Možda to ne želiš da pokvariš.
Pa, mislim da je to odlično razmišljanje, Vile.
Tako ćeš proći kroz ceo svoj život i nikoga nikada nećeš dobro upoznati.
Moja žena je prdela kada je bila nervozna.
Imala je te razne divne, sitne osobine.
Znaš, prdela je u snu.
Evo šta se desilo jednom.
Jedne noći je prdnula tako glasno da je probudila psa.
Ona se probudi i krene, "Jesi to bio ti?"
Ja rekoh, "Ja sam." Nisam imao srca da joj kažem. Oh, Bože.
- Probudila je samu sebe? - Da.
Vidiš Vile, ona je mrtva dve godine a ja pamtim eto takve stvari.
To su predivne stvari, znaš? Te takve sitnice.
Da, to su stvari koje mi i nedostaju najviše.
Te sitne osobine.
To je nju i činilo mojom ženom.
Čoveče, znala je i ona mene dobro. Znala je sve moje mane.
Ljudi te stvari zovu "mane," ali one to nisu.
To su lepe stvari.
Zato moramo da biramo koga puštamo u naše čudne male svetove.
Nisi ti savršen, ortak.
A da ti uštedim vreme.
Ta devojka koju si sreo, nije ni ona savršena.
Ali pitanje je da li ste savršeni jedno za drugo.
U tome je stvar. U tome je ceo trik oko intime
Ti možeš da znaš sve na svetu, ortak,
ali jedini način da saznaš nešto o tome jeste da joj daš priliku.
Sigurno nećeš naučiti to od starog jarca kao što sam ja.
Čak i da znam, ne bih to rekao popišanku kao što si ti.
Stvarno, zašto?
Rekao si mi sve ostalo.
Pričaš više nego bilo koji psihić kog sam u životu video.
Hej, ja samo predajem to sranje. Nisam rekao da znam kako se to radi.
Da.
Da li si razmišljao da se ponovo oženiš?
Moja žena je mrtva.
- Obrati pažnju na reč "ponovo". - Mrtva je.
Pa, to ti je odlično razmišljanje Šone,
Mislim, tako ćeš proći kroz ostatak života...
i nikoga više nećeš dobro upoznati.
Vreme je isteklo.
- Pridrži ta vrata. - Važi.
- Hvala.
"G" mol. Najtužniji akord.
- Ćao. - Hej.
- Gde si bio? - Izvini. Bio sam... Bio sam stvarno zauzet, i...
- Ali... - I ja.
Stvarno. Ja... Mislila sam da ćeš nazvati.
Da, pa...
- Mislim, lepo smo se proveli. - I meni je bilo jako lepo.
Mislim, Ja samo... Ja...
Izvini. Uprskao sam.
Ne. Ne, Mislim, uredu je.
Da, pa... Pitao sam se,
da li bi mi dala još jednu šansu?
Znaš, da te izvedem još jedanput.
- Ne mogu. - Dobro.
Oh, ne, nisam... Nisam mislila da ne mogu nikada.
Samo ne mogu trenutno.
Moram da odredim vrste protona za "ebogamiju".
Sve to zvuči stvarno zanimljivo. Ustvari je strašno dosadno.
- Dobro... - Možda neki drugi put.
- Može sutra? - Uh, da, važi.
- Ok. - Ok.
- Ćao. - Ćao.
- Šta ćeš opet ovde?
Nisam mogao da čekam do sutradan.
Odakle ti ovo?
Morao sam da spavam sa jednom iz tvog razreda.
Oh, nadam se da je neka sa rascepanim cipelama i smradom iz ustiju.
- Hajde. Idemo da se zezamo. - Ne, moram da naučim ovo.
Pa ne ideš sutra na operaciju, zar ne?
- Ne. - Hajdemo.
Oh, Bože! Moj pas pobeđuje!
Napred, Misti!
Hajde! Trči! Vidi ga! Hajde!
Gledaj, eno ga. Trči Misti! Hajde!
- Pobedio je. - Sve ih je pobedio.
Pa, ti si rastao negde ovde u kraju, a?
Ne daleko odavde. Južni Boston.
Još uvek sam pod utiskom pobede.
Pogledaj se. Izgledaš tako srećno.
I kako je onda bilo ovde?
Kao i uvek. Ništa posebno.
Da li imaš puno braće i sestara?
- Da li imam puno braće i sestara? - Tačno tako.
- Pa, ja sam irski katolik, šta misliš? - Tačno. Tačno tako..
- Koliko? - Nećeš mi verovati.
- Zašto? Hajde. Koliko? Pet? - Ne.
Sedam? Osam? Koliko?
- Imam 12 starija brata. - Nema šanse!
Ne, kunem ti se. Ja sam srećni trinaesti.
Znaš li im svima imena?
Znam li... Pa naravno, to su moja braća.
Kako se zovu?
Marki, Riki, Deni, Teri, Miki, Dejvi, Timi, Tomi, Džoi, Robi, Džoni i Brajan.
Kako, kako?
Marki, Riki, Deni, Teri, Miki, Dejvi, Timi, Tomi, Džoi, Robi, Džoni i Brajan.
I Vili.
- Vili? - Da.
- Vil. - Vau.
- Da li se i dalje viđate? - Da, pa oni svi žive u Sautiju.
- Ja živim sa trojicom od njih. - Stvarno?
- Da. - Volela bih da ih upoznam.
Dobro, sredićemo to.
Hej, znaš, čitao sam sinoć tvoju knjigu.
- O, znači ti si bio taj.
Da li još uvek, uh... Da li još uvek ideš na savetovanja za veterane?
Ne.
- Zašto? - Pa, prestao sam kada mi se žena razbolela.
Da li se ikada upitaš kakav bi tvoj život bio da nisi nikada sreo tvoju ženu?
Šta? Misliš, da li bi mi bilo bolje da nje nije bilo?
- Ne, ne kažem da bi ti bilo bolje bez nje. - Nego?
- Nisam tako mislio. - Ma, uredu je. To je jako bitno pitanje.
Jer ćeš imati loše dane, ali ćeš se potom uvek okrenuti...
onim dobrim stvarima koje dotad nisi ni primećivao.
I ne žališ što si upoznao svoju ženu?
Zašto? Zbog bola koji sada osećam?
O, kajao sam se ja, ali se nisam pokajao ni zbog jednog jedinog dana sa njom.
Pa kada si shvatio, znaš, da je ona ta?
21. Oktobar 1975.
Isuse. Zar znaš i jebeni dan?
Da, tada je bila poslednja utakmica finala S.A.D. u ragbiju, najveća utakmica u istoriji Red Sox-a.
- Definitivno. - Prespavao sam sa prijateljima celu noć na ulici da bi dobili karte.
- Imali ste karte? - Da. Na dan utakmice sedeo sam u kafiću,
čekao da počne utakmica, i onda je ušla ta devojka.
Mada je to bila odlična utakmica. Na kraju osme, Karbo je izjednačio.
Bilo je 6 prema 6. Igralo se do 12.
Na kraju dvanaeste, ulazi Karlton Fisk, poznat kao "Debeljko".
Staje na podlogu. Znaš, ima onu čudnu pozu.
- Da, da. - A onda... Bum! Zavrljači je!
Loptica odleti visoko skroz dole do ivice levog polja!
Tridesetpet hiljada ljudi ustaje na noge, i urlaju za lopticom.
Ali to nije ništa, jer Fisk maše rukama za lopticom kao neki ludak.
- Da, to sam video. - "Preleti! Preleti!
- To. - Preletela je!"
Onda loptica udara u stub. On poludi a 35 000 navijača...
Preplave ceo teren.
Da, a on gura ljude sa puta.
"Sklanjajte se! Sklanjajte se!"
Ne mogu da verujem da si imao karte za takvu utakmicu.
- Jesi li i ti uleteo na teren? - Ne, nisam uleteo na teren. Nisam bio tamo.
- Šta? - Ne, bio sam u kafiću, pio piće sa mojom budućom ženom.
Nisi video houmran Debeljka Fiska samo da bi popio piće sa nekom nepoznatom ženom?
Da, ali trebalo je da je vidiš. Izgledala je izuzetno.
- Ma briga me i da je... - O, ne, ne, osvetlila je prostoriju.
- Ma briga me i da je Trojanska Jelena došla. - Oh, Trojanska Jelena!
To je bila poslednja utakmica finala! O, Bože, a šta su ti rekli prijatelji?
- Pustili su te? - Morali su.
- Šta si im rekao? - Samo sam stavio moje karte na sto.
I rekao, "Izvinite, momci. Moram da vidim jednu devojku."
- "Moram da vidim jednu devojku"? - Da!
To si rekao? I pustili su te da odeš?
O, da. Videli su mi u očima da sam bio ozbiljan.
- Zezaš me? - Ne, ne zezam te, Vile.
Ali zato ti sada ne pričam o nekoj devojci koju sam pre 20 godina video u baru...
i kako još uvek žalim što je nisam upoznao.
Ne žalim za 18 godina koje sam proveo sa Nensi.
Ne žalim za 6 godina koliko sam morao da prekinem da radim jer se ona razbolela,
i ne žalim za poslednjim godinama kada je bila ozbiljno bolesna.
I sasvim sam siguran da ne žalim što sam propustio neku glupu utakmicu.
To je žaljenje.
Vau!
Ali bi ipak bilo dobro da si video tu utakmicu.
Otkud sam znao da će "Debeljko" da napravi houmran.
Znaš, ja sam veoma korisna na terenu.
Veoma sam visoka.
- Pa i nisi toliko visoka. - Zakucavam.
- Hoću li igrati u N.B.A.?
"Tako mora biti." Hm.
Zašto uvek sedimo ovde?
Zato što je bolje nego kod mene.
Da, ali ja nikada nisam ni videla kako je kod tebe.
Pa ja znam kako je.
Kada ću moći da upoznam tvoje prijatelje i braću?
Pa, oni baš i ne dolaze u ovaj kraj toliko.
Mislim da mogu da odem do Južnog Bostona.
Eto malog izleta.
Da li sam ja u pitanju, ili se ti kriješ od njih i obratno?
- Dobro. Idemo. - Kada?
Ne znam. Sledeće nedelje.
A šta ako ti kažem da neću da spavam sa tobom sve dok ne upoznam tvoje društvo?
Mislim da je, oko, 4:30 ujutru. Valjda su budni.
O, Bože. Muškarci su bez srama.
Čak i kada ne razmišljate svojim mališom, onda bar radite tačno u njegovu korist.
Nego šta. A u korist mog meliše mogu li da dobijem nešto unapred?
Ne znam. Pitaćemo. "Izgledi nisu dobri."
- Šta? - Jebote... Hej, Čak. Ne. Ništa. Nastavi da spavaš.
"Izgledi"? Ista ta stvar ti je rekla da ćeš igrati u N.B.A.
Tačno, čuvaj se. Bolje već sada kupi sezonske karte.
Mmm! Zašto da ne. Visoka sam. Volim da nosim šorc.
- Pa nisi baš toliko visoka. - Jesam.
A možda sam prava osoba za trojke.
A ja sam pravi za houmranove.
Nemoj da mi praviš ta sportska poređenja.
I Leprikon zabode kitu majmunu u dupe.
Morgan uleti i počne, "Meni ne smeta. Meni ne smeta..."
Pa, ne mogu da verujem da ste doveli Skajler baš sad kada smo svi mrtvi pijani.
Znam, Morgane. Ali stvarno je retko videti nas pijane.
Moj ujka Marti pije. Počeće da radi za šest, osam meseci.
Jel sam vam pričao šta mu se desilo kada je vozio, pa su ga zaustavili panduri?
- Vama jesam, jel? - Za Martija, jesi.
Da ti kažem šta se desilo mom ujka Martiju, ovo morate da čujete.
On uvek priča priče. Svaki put kako dođemo ovde on ima novu priču.
Iako smo svi već čuli ovu. Hajde. Ispričaj je bez obzira.
Hoću. Hvala ti puno. Baš si mi napravio divan uvod.
Moj ujka Marti vozi kući, jel?
Nema pojma gde se nalazi? Odvalio se kao čep. Mrtav pijan.
Vidi ga neki pandur, Zaustavi ga. A moj ujka sjeban načisto.
Ovaj ga izvuče iz kola, Pokušava da ga natera da ustane.
Ujka izlazi iz kola, povraća, i pandur je već siguran da je ovaj iznad dozvoljenog.
I samo što ga nije vezao i poveo u ćorku.
Kad ođednom, stotinak metara niz put, čuje se neka ogromna eksplozija.
- Zaca se totalno ukoči. Okrene se... - Upucali su ga?
Ne. Hej... Hej... Vi ste ovo već čuli.
Da, Morgane, ućuti. Prekini.
Neki tamo tip se zakucao kolima u drvo. Desila se nezgoda.
U svakom slučaju...
- A kako je mogao da čuje... - Umukni, jebote!
- Izluđuješ ga. - Polomiću ti vrat. Umukni!
Već ti je pričao ovu priču.
I pandur kaže mom ujki, "Sedi ovde. Ne mrdaj se."
Pandur ode niz put da vidi šta se to desilo.
Posle nekoliko minuta ležanja u svojoj pišaći i povraćki,
moj ujka se zapita šta on tu radi.
Ustane, uđe u svoj auto i doveze se kući.
Sledećeg jutra, moj ujka se osvestio.
- Čuje da neko kuca na vratima.
I siđe dole, otvori vrata... "Šta je?"
Isti onaj pandur koji ga je zaustavio.
Pandur će, "Jebi se, šta ti meni 'Šta je?'
Znaš ti šta je. Zaustavio sam te sinoć a ti si pobegao."
Ujka će njemu, "Nikada te u životu nisam video.
Cele noći sam bio sa mojom decom. Nemam pojma ko si ti."
A pandur će, "Znaš ti ko sam. Hajdemo do tvoje garaže."
Ujka njemu, "Šta?" On kaže, "Čuo si me. 'Ajmo do tvoje garaže."
A ovaj će, "Dobro. U redu." Odvede ga do garaže, otvori vrata.
A tamo... Pandureva kola u garaži mog ujke.
- On se toliko...
On se toliko odvalio, da se dovezao kući pandurevim kolima.
Najbolji deo je, da je pandura...
bilo toliko sramota zbog toga svega, da nije ništa ni uradio mom ujaku.
Vozio se ceo dan okolo u Ševelu mog ujke, tražeći kuću.
Dobro Čak, koja je poenta tvoje priče?
Izvukao se. To je poenta.
- Pa, pitanje je... - Hajde. Dosta.
- Pokušavam nešto da razjasnim. - Samo ga blamiraš.
- Nema nikakvog smisla. - Ima smisla,
ako slušaš priču, i prestaneš da postavljaš pitanja.
Pa, da vidim jel znate ovaj.
Leži stari bračni par u krevetu, Meri i Padi.
Probude se jednog jutra, na njihovu pedesetogodišnjicu braka.
Meri se okrene i zagleda se u Padija.
I kaže mu, "O, Bože, Padi.
Tako si zgodno momče. Volim te.
Hoću da učinim nešto za tebe.
Učiniću za tebe šta god ti srce poželi.
Reci šta bi želeo?
A Padi krene, "Oh, zaboga, meri. To je jako lepo od tebe.
Sad, ima jedna stvar koju želim već 50 godina,
i, uh, voleo bih da mi popušiš.
To bih voleo." Mari će na to, "Dobro."
Izvadi njene zube, stavi ih u čašu. I popuši mu.
Posle toga, Padi će njoj, "Da, gospode, e to mi je baš trebalo.
To je bila najbolja stvar koju sam ikada doživeo!
Divna si, meri! Volim te!
Mogu li ja išta da učinim za tebe?"
Mori podigne glavu, pogleda ga, i kaže: "Poljubi me."
- Oh! - Oh, Bože!
- To je tako odvratno. - Pa i nije nešto odvratno, čuo sam i gore.
- Skini mi se! - Dobro, vidimo se kasnije momci.
Važi. Čuvaj se, Bil
Pa, Skajler, hvala ti što si navratila.
Promenio sam mišljenje o ljudima sa Harvarda.
Nemoj još da žuriš, nisu baš svi kao ja.
Oh. Verujem. Drago mi je da sam te upoznao.
- Oh. - Lakše malo. Polako se udalji jedan korak.
- Oh, ma hajde. Brate. - Znam šta radiš, drugar.
- Odbacićeš nas kući. - Na šta ti ja, jebote, ličim?
- Hajde, Čak. - Ti šetaj pederu, Vil dobija auto.
U redu, hvala, naivčino. Zahvalan sam ti.
Ne znam šta si se sav uozbiljio.
- Prvo ćeš mene da odbaciš. - Ali stvarno nam nije usput.
Oh, dobro. Ali samo zato što nećeš spavati u onom tvom ćumezu večeras...
nemoj da misliš da si opasan.
Hej, čekaj malo. Rekao si mi da idemo kod tebe.
- Ne večeras. - Oh, ne, ne večeras. Ne nikada.
Zna da ćeš ga baciti kao stare čarape čim vidiš tu njegovu usranu rupu.
Ali hoću da upoznam tvoju braću.
To ćemo neki drugi put.
Dobro.
Daj mi ključeve.
Stjuardesa to čuje, i odmah sjuri ono njeno dupe kroz avion.
A ja njoj, "Ne zaboravi mu kafu."
Ne seri! Nisi joj to rekao.
Pobogu Marti, to je vic.
- Razumeš, to se nekome desilo. - Vic.
- Džeri. - Zdravo.
- Jesi li lako našao mesto? - Ne, uzeo sam taksi.
Timi, ovo je Džeri. Studirali smo zajedno.
Kako si? Drago mi je.
- I meni je drago. - Može jedno pivo?
Uh, ne, samo ako imate Perije.
To je na francuskom Tonik.
- Tonik, važi. - I par sendviča.
- Važi. - Stavi na moj račun.
Hoćeš li ikada da ga platiš?
Da, šefe, imam ovde pobednički tiket.
- Kolika je premija? - Dvanaest miliona.
- Teško će to da ti pokrije sve račune. - Neće, ali će pokriti tvoju operaciju promene pola.
- Semenke? - Ne, hvala.
Pa, hteo si da pričamo o Vilu.
- Pa, izgleda da dobro napreduje. - Tačno tako.
Jeste li pričali o njegovoj budućnosti?
Ne, nismo još stigli dotle. Još se mlataramo sa njegovom prošlošću.
Možda bi trebalo. Moj telefon se usijao od silnih ponuda za posao.
- Koje vrste? - Vrhunska matematika.
Oblasti u kojima je um poput Vilovog potpuno slobodan.
Dobro je da ima ponuda, ali mislim da on još nije spreman.
Mislim da ne razumeš, Šone.
- Šta ja to ne razumem? - Evo, momci.
- Hvala, Time. - Da, hvala.
Evo i da vam se ne ulepe prsti.
Time, možeš da nam pomogneš?
Hoćemo da se opkladimo.
Aha.
- Jesi li čuo za Džonasa Salka? - Naravno. Pronašao je lek za boginje.
- Jesi li čuo za Alberta Ajnštajna? - Hej.
A za Džeralda Lamboa? Jesi li čuo za njega?
- Ne. - Hvala ti, Time.
- Pa ko je dobio opkladu? - Ja sam.
Ovde se ne radi o meni, Šone.
Ja sam niko u poređenju sa ovim momkom.
Ko je taj Džerald Lambo?
U 1905. bilo je na stotine profesora koji su proučavali svemir.
Ali je jedan 26-ogodišnji Švajcarski radnik u Patentnom uredu,
koji je u slobodno vreme radio fiziku, bio taj koji je promenio svet.
Možeš li da zamisliš šta bi bilo da je Ajnštajn odustao od toga...
i odlazio svake noći u Beču da se napije sa svojim drugarima.
Svi mi bismo izgubili nešto.
A Tim nikada ne bi ni čuo za njega.
- Prilično dramatično, Džeri. - Ne, nije, Šone.
Ovaj momak ima taj dar.
Samo treba neko da ga uputi, a mi mu to možemo dati.
Hej, Džeri, u 1960, jedan momak je diplomirao na Univerzitetu u Mičigenu.
Radio neke odlične radove iz matematike.
Pogotovu, ograničene harmonične funkcije.
Onda je otišao na Berkli. Postao je asistent. Pokazao neverovatan potencijal.
Onda je otišao u Montanu, i oduvao konkurenciju.
- Da, ko je to bio? - Ted Kacinski.
Nikad čuo.
- Hej, Timi! - Da!
- Ko je Ted Kacinski? - Centarhalf.
O tome ti pričam.
- Moramo da usmerimo ovog malog. - Da...
On može da pomogne svetu, a mi moramo da mu pomognemo u tome.
Usmeravanje je jedno. Manipulacija je drugo.
- Šone... - Moramo ga pustiti da nađe...
Ja ne sedim kod kuće svake noći, uvijam brkove, i kujem plan kako da...
opropastim ovom momku život!
Ja sam radio višu matematiku kada sam imao 18 godina,
pa mi je opet trebalo preko 20 godina rada da uradim nešto vredno Fildove medalje.
Možda on neće to što si ti hteo.
Možda ima u životu i bitnijih stvari od jebene Fildove medalje.
Ovo je i suviše važno, i ovo je iznad našeg ličnog neslaganja.
Čekaj malo. Hajde da pričamo o dečaku.
Zašto mu ne bismo dali vremena da odluči šta želi da radi?
To je odlična teorija, Šone. Kod tebe je odlično upalila, zar ne?
Da, jeste, ti arogantni majmune!
O, žao mi je. Žao mi je što sam uopšte i došao ovde.
Došao sam iz ljubaznosti. Hteo sam da budeš obavešten.
Baš je dobro što me obaveštavaš.
Momak je na sastanku koji sam mu ugovorio u MekNilu.
Pa, Vile, nisam baš siguran na šta mislite.
Već smo Vam ponudili posao.
Niko u ovom gradu ne radi bez neke akontacije.
Ako mislite da možete naći nekoga ko hoće, svaka Vam čast.
Ali mislim da svi znamo da Vas ta osoba neće predstavljati tako dobro kao ja.
Vile, nudimo vam 84,000 dolara godišnje.
Akontacija! Akontacija.
Hoćete da Vam odmah damo keš?
Polako... Nisam to rekao.
Navodno, u ovoj situaciji, za Vas,
bi bilo najbolje kada bih ja sada imao...
200 $ u džepu.
Ja mislim da nemam... Leri?
- Ja imam 73 $. - Hoćeš ček?
Da Vam kažem nešto. Sumnjivi ste mi.
Da, vi. Ne znam kakav glas Vas bije u ovom gradu,
ali posle ovog sranja koje ste danas probali da mi namestite,
budite sigurni da ću motriti na Vas.
A sada, o svemu što se dosad desilo,
možete da popričate sa mojim gorepomenutim advokatom.
Doviđenja, gospodo.
A dotle, otvorite dobro i oči i uši.
- Kako ide? - Fino.
Stvarno.
Dobro.
- Treba ti pomoć? - Ne!
Hajde. Daj mi samo da zavirim, pa idemo na bejzbol.
Ne.
Važno mi je da naučim ovo.
- Stvarno je važno... Za mene, ok? - Dobro.
- Zašto ne sedimo ovde ceo dan? - Da, zašto da ne?
- Dobro, Gosn. Njuškalo.
Vidim da mi ne daš mira,
- Da te pitam nešto. - Reci.
Da li imaš fotografsko pamćenje?
Ne znam. Jednostavno pamtim. Kao što ti zapamtiš tvoj broj telefona?
Samo tako.
- Jesi li učio nekada organsku hemiju? - Nešto malo.
- Oh, da ubiješ dosadu? - Da, iz zezanja.
Da, tako je zabavno učiti organsku hemiju.
- Jesi li ti lud?
Jesi li potpuno sišao s' uma?
Niko to ne uči iz zezanja. To nije obavezno, pogotovo ne nekome kao što si ti.
- Kao što sam ja? - Da.
Nekome ko svoje vreme provodi između, igranja bejzbola i barova.
- Pa, teško da je to obavezno. - Oh.
Znaš, ima mnogo pametnih ljudi na Harvardu.
Pa čak i oni moraju da uče, jer je ovo stvarno teško.
A opet... tebi to ide tako lako. Da ja ne razumem.
Ne razumem kako tvoj mozak radi.
- Da li sviraš klavir? - Hoću da pričamo o ovome.
Ne, pokušavam da ti objasnim. Da li sviraš klavir?
- Da, malo. - Pa, kada pogledaš u klavir, ti vidiš Mocarta?
- Ne, ja vidim samo dirke. - Dobro, onda, Betoven, ok?
On je gledao u klavir, i video njegov smisao. Mogao je samo tako da svira.
- Šta hoćeš da mi kažeš? Da sviraš klavir? - Ni malkice.
Ja kad pogledam u klavir, ja vidim gomilu dirki, tri pedale i kutiju od drveta
Ali Betoven, Mocart... Oni su to mogli da vide. Mogli su samo da sviraju.
Ja ne mogu da ti naslikam sliku. Verovatno ni da udarim loptu preko terena.
- I ne mogu da sviram klavir. - Ali možeš da odradiš moj domaći iz hemije za sat.
Da, pa, kada treba tako nešto da se uradi, ja samo sviram.
To je najbolje objašnjenje koje imam.
- Dođi. Moram nešto da ti kažem. - Da?
- Da ti kažem nešto. - Oh.
Pa...
- Nije fer. - Šta nije fer?
Ovde sam već četiri godine,
a tek sam te sada našla.
Pa, našla si me.
- Jesi li budan? - Ne.
Jesi, jesi.
Šta je?
Želim da pođeš samnom u Kaliforniju.
- Jesi li sigurna? - O, da.
Da, ali kako to znaš?
Ne znam. Jednostavno znam.
Da, ali kako možeš to da znaš?
Znam zato što to osećam.
- Zato što je to prilično ozbiljna stvar. - Znam.
Možeš već sledeće nedelje da budeš u Kaliforniji...
i možeš da saznaš o meni nešto što ti se ne sviđa.
Možda poželiš da me nisi pozvala,
ali znaš da je to toliko ozbiljno da ne možeš da pređeš preko toga.
I onda sam ja zaglavljen u Kaliforniji sa devojkom koja ne želi da bude samnom.
- Već samo žali što me je pozvala. - Šta? Šta ti to znači?
Ja to neću reći. Samo želim da kreneš samnom u Kaliforniju.
Pa, ne mogu da odem sa tobom u Kaliforniju...
Zašto?
Pa, prvo, zato što ovde imam posao.
I drugo, zato što ovde živim.
Vidi, ako me ne voliš, zašto mi to ne kažeš.
Ne kažem da te ne volim.
Zašto onda? Zašto nećeš da pođeš? Čega se bojiš?
Čega se bojim?
Pa, čega se ne bojiš?
Živiš u svom malom svetu gde te niko ne dira...
Nemoj ti meni o mom svetu. Nemoj ti meni o mom svetu.
Ti samo želiš avanturu sa momkom sa drugog kraja grada.
Onda ćeš otići na Stenford. Udaćeš se za nekog bogatog konja...
kojeg će ti tvoji roditelji odobriti...
i sedećeš tamo sa ostalim udavačama...
i pričaćeš kako je i tebe neko razvaljivao jednom.
Zašto to pričaš? Zašto si opsednut tim novcem?
Moj otac je preminuo kada sam imala 13 godina, i nasledila sam sav ovaj novac.
Zar ne misliš da se svakog dana probudim, i poželim da sve mogu da vratim.
Da bih ga vratila iste sekunde ako bih tad mogla da budem sa njim samo jedan dan.
Ali ne mogu, i takav je moj život, i ja se nosim sa tim.
Zato nemoj da se istresaš na mene kad si ti taj koji se boji.
Ja se bojim? Čega se ja to bojim? Čega se, jebote, ja bojim?
Bojiš se mene. Bojiš se da te neću voleti.
E pa znaš šta? I ja se bojim toga.
Ali jebi ga, ja želim da probamo. Ja sam makar iskrena prema tebi.
- A ja nisam iskren prema tebi? - Ne, šta je sa tvoje dvanaestoro braće?
- Dobro.
Ne, ne ideš. Nigde ti ne ideš.
Šta ti uopšte želiš da znaš? Da nemam dvanaestoro braće? Da sam siroče?
- Ne želiš ti to da čuješ. - Nisam to znala.
Ne želiš da čuješ da su gasili cigarete na meni kada sam bio mali.
- Nisam to znala. - Da mi ovo nije od operacije.
Da me je idiot ubo. Ti ne želiš da čuješ takva sranja, Skajler!
- Ja to želim da čujem. - Ne govori mi da želiš da čuješ to sranje.
- Želim da ti pomognem. - Pomogneš? Šta koj kurac?
Da li ja to imam znak na leđima na kom piše: "Pomozite mi"?
- Ne. - Da li izgledam kao da mi treba pomoć?
- Ne, samo želim da budem sa tobom... - Ne zajebavaj me!
- Volim te. - Ne zajebavaj me! Ne zajebavaj me, jebote!
Volim te.
Hoću da mi kažeš da ti mene ne voliš.
Jer ako to kažeš...
onda te više neću zvati...
i nestaću iz tvog života.
- Ne volim te.
Većina ljudi ni ne sazna koliko su nadareni.
Jer ne nađu učitelje koji u njih veruju.
I ubede sebe da su glupi.
Nadam se da cenite to što on radi,
jer sam video koliko on uživa dok radi sa vama,
a ne protiv vas.
Zdravo, Vile.
Tome, možeš li nam doneti malo kafe?
Naravno.
Sad, da vidimo.
Ovo je tačno.
Vidim da si ovde upotrebio MekLorina.
Da, ne znam ja kako vi to zovete, ali...
Ovo ne može biti tačno.
Ovo bi bila velika sramota.
- Da li si razmotrio... - Sasvim sam siguran da je tačno.
Hej, vidi, jel možemo ovo od sada da radimo u Šonovoj kancelariji?
Jer moram da se polomim da dođem do ovde, a to seljakanje me ubija.
- Da, naravno. Jesi li ispitao mogućnost... - To je sve tačno.
Tačno je. Slobodno ga ponesite kući.
Šta se desilo na sastanku sa MekNilom?
Nisam mogao da idem. Imao sam sudar.
Pa sam poslao mog glavnog pregovarača.
U tvoje slobodno vreme, radi šta god želiš, Vile.
Ali kada ti ugovorim sastanak sa mojim prijateljima,
a ti se ne pojaviš, ja posle ispadnem kreten.
- Onda mi više ne ugovaraj sastanke. - I neću.
Otkazaću ih.
Ja ću ti dati posao. Samo sam želeo da vidiš kako je tamo napolju.
Možda ne želim da ostatak života provedem objašnjavajući ljudima nekakva sranja.
Mislim da bi mogao da pokažeš malo poštovanja prema meni.
Malo poštovanja? Znaš li ti koliko je ovo lako za mene?
Da li imaš ikakvog pojma koliko mi je ovo lako? Ovo je za mene mačji kašalj.
Žao mi je što ti ovo ne možeš da uradiš... Stvarno mi je žao...
Jer onda ne bih morao da sedim ovde i gledam te kako preturaš po tome tako zbunjeno.
Onda bi imao više vremena da ideš okolo i napijaš se, zar ne?
U pravu si. Ovo mi je totalno gubljenje vremena.
U pravu si, Vile.
Ja ne mogu da uradim ovaj dokaz, ali ti možeš.
A tada, postoji samo šačica ljudi na ovo svetu...
koji mogu da vide tu razliku između tebe i mene.
- Ali ja sam jedan od njih. - Žao mi je.
Da, i meni je.
Žao mi je što sam te ikada i sreo,
jer da nisam, mogao bih da spavam noću.
I ne bih išao okolo sa bremenom da postoji neko kao ti.
Ne bih morao da te gledam kako sve to odbacuješ.
- Bile, čekaj. Jesi li čuo nešto?
Morgane!
Ako gledaš porniće u sobi moje mame, prebiću te!
Šta ima, momci?
Morgane, zašto ne drkaš u svojoj kući. To je tako prljavo.
Pa nemam Video Rikorder u mojoj kući.
Ne u moju rukavicu.
Nisam koristio rukavicu.
To je moja rukavica iz Male Lige.
Šta treba da uradim?
Mislim, šta hoćeš?
Zaskočio si rukavicu za bejzbol?
Ja, ja, samo sam je koristio da počistim.
- Prekini da drkaš u sobi moje majke.
- Zar imaš još neki Video u kući? - To je tužno, brate.
Zašto mislite da bi trebalo da radim za Državnu Bezbednost (N.S.A.)?
Pa, radićeš na ivici noža.
Imaćeš pristup tehnologiji koji nigde drugde nećeš naći,
jer je strogo poverljiva.
Najbolje teorije, matematika haosa, napredni algoritmi.
Razbijanje šifri.
To je jedan deo kojim se bavimo.
Ma hajde. Time se vi i bavite.
Kod vas radi 80% naših špijuna.
Sedam puta ste veći od C.I.A.
Ne volimo da se hvalimo time, Vile, ali si potpuno u pravu.
Ali onako kako ja to vidim, pitanje nije:
"Zašto bi radio za N.S.A.?"
Pitanje glasi: "Zašto ne bi radio?"
Zašto ne bih radio za N.S.A.?
Teško pitanje, ali pokušaću da odgovorim.
Recimo da radim za N.S.A. i neko stavi šifru na moj sto.
Nešto što niko drugi ne može da razbije.
Možda ja pokušam, i možda mi uspe.
I stvarno sam srećan, jer sam dobro uradio posao.
Ali možda je ta šifra bila lokacija nekih pobunjenika u Severnoj Africi ili Srednjem Istoku.
Kada saznaju tu lokaciju, naši bombarduju mesto gde su se krili pobunjenici.
Petnaest hiljada ljudi koje nikada nisam sreo, niti sam imao problema sa njima, budu ubijeni.
Onda političari kažu, "Pošaljite Marince da osiguraju tu oblast,"
jer njih baš zabole.
Jer neće njihovo dete tamo da popije metak,
kao što nisu ni oni išli kada su njih prozvali jer su bili u Nacionalnoj Gardi.
To će biti neki klinac iz Sautija koji će dobiti šrapnel u dupe.
Kad se vrati saznaće da je fabrika u kojoj je radio...
prebačena u tu zemlju iz koje se vratio,
a momak koji mu je zabio šrapnel u dupe je dobio njegov posao...
jer će on raditi za 15 centi na dan i to bez pauza za WC.
Za to vreme, naš momak saznaje da je jedini razlog što je išao tamo bio taj...
što ćemo moći da instaliramo vladu tamo koja će nam prodavati naftu za male pare.
Naravno, naftne kompanije naprave neko sranje tamo da bi im spustili domaću cenu nafte.
Sladak poklončić za njih, ali to ne pomaže mom drugu koji plaća dva ipo dolara za galon.
Ovi provode svoje vreme donoseći naftu, naravno.
Možda se čak osmele da zaposle nekog pijanog kapetana broda,
koji voli da pije martini i vozi slalom među santama leda.
Ne prođe dugo dok on ne udari jedan, prolije naftu...
i pobije sav morski svet u Severnom Atlantiku.
Dakle, moj drugar je bez posla, ne može da priušti sebi gorivo za auto,
pa mora da hoda na razgovore za posao...
što ga ubija, jer ima šrapnel u dupetu koji mu izaziva hronične hemoroide.
Za to vreme, on gladuje, jer svaki put kad hoće nešto da pojede,
jedino što mu posluže jeste...
neko đubre iz Severnog Atlantika sa čudnim oblikom.
I šta ja mislim? Sačuvaću se za nešto bolje.
Mislim, jebeš ga. Kad sam već tu, zašto jednostavno ne upucam mog druga,
uzmem mu posao, dam ga njegovom zakletom neprijatelju,
podignem cenu benzina, bombardujem selo, pobijem sve foke,
najedem se mesa i pridružim Nacionalnoj Gardi?
Možda postanem i predsednik.
- Da li se osećaš usamljeno? - Šta?
Da li imaš srodnu dušu?
Da li imam... Preciznije to malo.
Nekoga ko te izaziva.
- Uh, Čaki. - Ne, Čaki ti je kao brat. Legao bi na ulicu za tebe.
Govorim o nekome ko ti otvara vidike, dodiruje ti dušu.
- Imam... Imam... - Koga?
- Imam ih puno. - Pa, navedi ih.
Šekspir, Niče, Frost, O'Konor, Kant, Pop, Lok...
To je divno. Oni su svi mrtvi.
- Meni nisu. - Ne možeš da razgovaraš sa njima.
Ne mogu ti uzvratiti, Vile.
- Ne, osim ako ne želim da osetim smrad i trulež. - O tome pričam.
Nećeš imati takav odnos igde na svetu jer...
se ti uvek plašiš da načiniš prvi korak,
jer sve što vidiš su sve negativne stvari koje mogu da se dese.
- Hoćeš i ti da držiš profesoru stranu? - Nemoj da mi sereš tako.
- Ne. - Nisam hteo posao.
Nije u pitanju posao. Baš me briga ako radiš za vladu.
Ali ti možeš da radiš šta god želiš. Ništa te ne ograničava.
Za čime žudiš? Šta želiš?
Imaš ljude koji po čeo život grade kuće...
da bi na kraju njihova deca imala šanse i mogućnosti koje ti imaš sada.
- Ja nisam ovo tražio. - Ne.
Ti si sa time rođen, zato nemoj da se kriješ iza tog: "Ja nisam ovo tražio."
- Kako misliš krijem? Šta je loše u tome biti zidar? - Ništa.
Da li je to nešto loše? Ja tamo gradim nečiji dom.
Jasno? Moj tata je bio zidar, ok?
Razbijao se od posla da bih ja stekao obrazovanje.
Tačno tako. To je častan posao.
Šta ima loše u popravljanju nečijih kola?
Neko će narednog dana stići na posao zbog mene. To je častan posao.
Da, jeste, Vile. To je pošten posao.
Ima časti u tome da se 40 minuta voziš metroom...
da bi ti studenti došli ujutru i videli čiste podove.
- I prazne kante. To je pravi posao. - Tačno tako.
I častan je. Sigurno si ga zato i odabrao.
Mislim, zbog njegove časti.
Imam samo jedno pitanje. Mogao si da budeš čistač bilo gde.
Zašto si otišao na najbolji tehnički fakultet na celom svetu?
Zašto si se noću iskradao i radio zadatke na tabli...
koje može da uradi jedna ili dve osobe na svetu, i onda lagao o tome?
Jer ja ne vidim mnogo časti u tome, Vile.
Dakle, šta stvarno želiš da budeš?
Hoću da budem pastir.
Stvarno?
Hoću da se preselim u Nešuu, podignem šator, nađem neko stado i čuvam ih.
- Možda bi i trebalo. - Šta?
Znaš ako ćeš da mi se izdrkavaš, radi to kući sa vlažnim peškirom?
- Izbacuješ me? - Da, nosi se u materinu odavde.
- Ne, ne, nije isteklo vreme. - Da, jeste.
- Ne odlazim. Ne. - Ako nećeš da mi odgovoriš, trošiš mi vreme.
Mislio sam da smo prijatelji.
- Igra je gorova, ok? - Zašto me izbacuješ?
Ti ćeš meni da pričaš o životu? Pogledaj se, hrpo pepela.
- Šta tebe ispunjuje? - Rad sa tobom.
Gde je tvoja srodna duša? Hoćeš da pričamo o srodnim dušama? Gde je ona?
- Mrtva je. - Tako je. Mrtva je.
Umrla je a ti dižeš jedra i odlaziš?
- Ja sam barem plovio. - Plovio i potopio brod. Izgubio si ogroman brod.
Neki ljudi bi izgubili takav brod ali bi napraili novi.
Pogledaj me. Šta želiš da radiš?
Ti i tvoja sranja. Imaš usrane odgovore za svakog.
Ali ja te pitam jedno prosto pitanje i ti ne možeš lepo da odgovoriš,
zato što ne znaš.
Vidimo se, moreplovac.
- Jebi se. - Hej, ti si pastir.
Pastiru.
Mali drkadžija.
Samo sao želeo, da, hm,
te nazovem, uh, pre no što odeš, mm...
Išao sam na ove razgovore za posao i tako to,
tako da neću više biti zidar.
Pa, znaš, nikada me za to nije bilo briga.
Da.
Volim te.
Vile?
Čuvaj se.
- Ćao.
Vile, hajde. Vile!
Vile, gotovo je! Gotovi smo!
Sedim u tvojoj kancelariji i dečak nije ovde.
Pa, tačnije sada je 17:10.
Znači SAT i deset minuta kasni.
Pa, ako se ne pojavi i ja napišem u izveštaju da ga nije bilo...
i on ode u zatvor, neće meni biti na savesti.
Dobro. Fino.
Šta je bilo?
Hvala.
Ah! Bože, ovo je dobro.
Pa kako tvoja draga?
Ah, otišla je.
Otišla? Otišla gde?
U medicinsku školu. Medicinsku školu u Kaliforniji.
- Stvarno? - Da.
- Kada je to bilo? - Pre jedno, nedelju dana.
Sranje.
Pa, kada završavaš sa onim sastancima?
Nedelju dana nakon moje 21. godine.
Hoće li ti nakačiti neki posao?
Da, jebeno sedenje u sobi i računanje narednih 50 godina.
Verovatno ćeš imati dosta na računu.
Biću kao jebeni laboratorijski pacov.
Pa bolje je od ovog sranja. Daleko odavde.
Zašto bih išao daleko odavde?
Mislim, živeću ovde do kraja života.
Znaš, bićemo komšije. Znaš, imaćemo klince.
Voditi ih da gledaju Malu Ligu zajedno.
Vidi, ti si mi najbolji drug, zato nemoj ovo pogrešno da shvatiš.
Ali ako ti budeš živeo ovde za 20 godina,
i budeš dolazio kod mene da gledamo domaće filmove,
i radimo kao zidari, ubiću te, jebo te.
To nije pretnja. To je činjenica. Jebeno ću te ubiti.
O čemu ti to pričaš, jebo te?
- Vidi, ti imaš nešto što niko od nas nema. - Oh, hajde sad!
Zašto uvek ide priča o tome? Da to jebeno dugujem sebi i takva sranja.
- Šta ako ja to neću? - Ne, ne. Jebi se. Ne duguješ ti to sebi.
Duguješ meni,
jer ću se ja sutra probuditi u pedesetoj,
i i dalje ću raditi ovo isto sranje.
I to je u redu, to je ok.
Ali ti sediš na dobitnom listiću.
I suviše si pičkica da ustaneš i unovčiš ga.
Jer bih ja uradio sve da imam to što ti imaš.
Kao i bilo ko od ovih momaka.
To bi bila uvreda za nas ako bi ti bio ovde za 20 godina.
Ti dok radiš ovde, trošiš svoje vreme.
- Ne znaš ti kako je to. - Ne znam?
- Ne. Ne znaš. - O, ja to ne znam. Da ti kažem šta ja znam.
Svakog dana kada dođem do tvoje kuće, da te pokupim.
Odemo na par piva, malo se zezamo i to je sve super.
Ali znaš koji je meni najbolji deo dana?
To je tih desetak sekundi: od kada parkiram kod tebe pa dok dođem do tvojih vrata.
Jer se stalno nadam da ću jednom pokucati na tvoja vrata i tebe neće biti.
Bez "do viđenja," bez "vidimo se." Bez ičega. Da samo odeš.
Ja ne znam puno, ali toliko znam.
Ovo je katastrofa, Šone.
Doveo sam te jer sam hteo da mi pomogneš sa ovim momkom,
- ne da ga upropastimo. - Znam ja šta radim sa njim.
Baš me briga ako ste se vi sprijateljili!
Baš me briga ako ste se malo i nasmejali, čak i da je na moj račun.
- Ali nemoj da pokopavaš ono što ja radim ovde. - Pokopavam?
Ovaj momak je jako lomljiv sada.
Ja razumem. Veoma je slab. Ima probleme.
Koje probleme ima? Da li mu je bolje kao domaru, u zatvoru?
Da li mu je bolje sa grupom glupih gorila?
Šta misliš zašto to radi? Imaš li pojma zašto?
Može on da barata problemima. Može da barata poslom. A očigledno barata i tobom.
Slušaj me. Zašto se krije?
Zašto nikome ne veruje?
Zato što je prva stvar koja mu se desila,
bila da su ga napustili oni koji je trebalo najviše da ga vole.
Nemoj ti meni ta Frojdovska sranja.
Zašto se druži sa tim glupim gorilama, kako ih ti zoveš?
Zato što bi svaki od njih, ako bi on to tražio, zabio tebi palicu u glavu.
- To se zove odanost. - Da, vrlo dirljivo.
Sa kim on to barata? On odbacuje ljude pre nego što oni imaju šansu da napuste njega.
To je odbrambeni mehanizam, u redu?
Za 20 godina biće sam zbog toga.
Ako ga sada odbaciš, krenuće opet sve iz početka.
Neću dozvoliti da mu se to desi.
- Nemoj to da radiš. - Šta?
Nemoj da ga zaraziš idejom, da je u redu da bude promašaj.
Jer to nije u redu, Šone!
A ako si ljut na mene što sam uspešan, zato što sam ja ono što si ti mogao da budeš...
- Nisam ljut na tebe. - O, jesi ti ljut na mene.
Mrziš me, ali neću da se izvinjavam zbog svog uspeha.
Ljut si na mene jer sam ono što si ti mogao da budeš!
Ali upitaj se, Šone... Upitaj se...
da li želiš da se i Vil tako oseća... da li želiš da se oseća kao promašaj?
Ti arogantno govno!
Zato i ne dolazim na prokleta okupljanja, jer ne mogu da podnesem taj tvoj pogled.
- Taj izvoljevani, sramotni pogled. - O, hajde, Šone.
Misliš da sam ja promašaj. Ja znam ko sam.
I ponosan sam na to što radim. Ja sam to izabrao. Nisam ništa zajebao!
A ti i tvoji drugari mislite da sam neki slučaj za žaljenje.
Ti i tvoj hor dupelizaca idete okolo sa tim sranjem, "Fildova medalja!"
Zašto se još uvek plašiš neuspeha?
Opet moja medalja, zar ne? O, Bože, otići ću kući da ti je donesem. Dobićeš je.
Gurni tu medalju sebi u dupe, znaš?
Jer me baš zabole za tvoju medalju,
zato što sam te znao još pre nego što si postao bog za matematiku,
dok si bio bubuljičav, hteo kući i dok si još pišao u krevet.
Da, bio si pametniji tada pametniji si i sada.
Zato ne krivi mene što ti je život ispao ovakav.
Ne krivim tebe! Ne radi se o tebi!
Matematički kurcu! Radi se o dečaku!
On je dobar momak! Zato neću da gledam tebe kako ga sjebavaš kao što pokušavaš mene da sjebeš.
Neću da i njega posmatraš kao promašaj!
- On neće biti promašaj! - Ali ako ga guraš! Ako ga jašeš!
Ja sam ovo što jesam zato što su mene gurali i zato što sam naučio da sam sebe guram dalje.
On nije ti! Da li shvataš to?!
Mogu da dođem kasnije.
Ne, uđi. Uh, upravo sam krenuo.
Mnogo toga ima još od ranije između mene i njega.
Znaš. Nije zbog tebe.
- Šta je to?
Tvoj dosije. Moram da ga pošaljem sudiji da ga oceni.
Oh. Hej, nećeš valjda da me oboriš, zar ne?
Šta piše?
- Hoćeš da pročitaš? - Što?
Jesi li imao neko takvo iskustvo?
Za dvadeset godina rada. Da, viđao sam neka gadna sranja.
Mislim, jesi li imao neko takvo iskustvo?
- Lično? - Da.
Da, jesam.
Nikako nije dobro.
Moj otac je pio.
Zla jebena pijanica.
Došao bi kući razbijen, i gledao na koga da se istrese.
Pa bih ga ja provocirao da ne bi pošao na mamu i malog brata.
Zanimljivo je bilo kada je nosio prstenje.
Stavio bi šipku,
motku i kaiš na sto.
- I rekao, "Biraj." - Pa, uvek sam birao kaiš.
Ja sam birao šipku.
Zašto šipku?
Ko ga jebe, eto zašto.
- Tvoj očuh? - Da.
Pa, šta ima tu, kao, Vil ima poremećaj vezivanja?
I tako te stvari?
Strah od napuštanja?
Jesam li zato raskinuo sa Skajler?
- Nisam znao da jesi. - Da, jesam.
- Hoćeš da pričamo o tome? - Ne.
Hej, Vile, Ja ne znam puno.
Vidiš ovo? Svo ovo sranje?
Nisi ti kriv.
Da, Znam to.
Pogledaj me, sine.
- Nisi ti kriv. - Znam.
Ne. Nisi ti kriv.
Znam.
Ne, ne, ne znaš. Nisi ti kriv.
- Hm? - Znam.
- Nisi ti kriv. - Dobro.
Nisi ti kriv.
- Nisi ti kriv. - Ne zajebavaj me.
Nisi ti kriv.
Ne zajebavaj me, važi? Ne zajebavaj me, Šone, nemoj ti.
Nisi ti kriv.
- Nisi ti kriv.
Bože...
O Bože! Tako mi je žao! Bože!
Ko njih jebe, razumeš?
- Mogu li Vam pomoći? - Da, Ja sam Vil Hanting. Došao sam zbog posla.
Sedite na trenutak?
Da, u hodniku je gospodin Hanting.
Koji si izabrao?
Bio sam kod MekNila. To je jedan od poslova koje mi je profesor sredio.
Nisam mu još rekao, ali sam bio tamo i pričao sa mojim šefom...
Mojim novim šefom. Izgleda da je dobar momak.
- Da li to ti želiš? - Da, znaš, mislim da je to to.
Pa, dobro za tebe. Čestitam.
Hvala.
Vreme je isteklo.
I to je... I to je to? Mi smo gotovi?
Da, to je to.
Završio si. Sada si slobodan čovek.
Pa, Šone, samo želim da znaš da...
Nema na čemu, Vile.
Pa, znaš, nadam se da ćemo se čuti.
Da, i ja se nadam.
Malo ću putovati okolo. Biće malo teško, ali, uh...
Imam uključenu sekretaricu na poslu pa ću je proveravati.
Evo ti broj.
Nazovi. A ja ću biti tu istog trena.
Da, znaš, mislim da ću podići jedra...
i videti kako će me služiti vetrovi.
Slušaj svoje srce, sine. I sve će biti u redu.
- Hvala ti, Šone. - Uh...
Hvala ti, Vile.
Hej, jel ovo prevazilazi doktor-pacijent vezu?
Jok. Samo ako me uhvatiš za dupe.
- Čuvaj se. - I ti.
Važi.
Hej.
Srećno, sine.
Dva piva.
Šta ima? Jeste li bili?
Ne. Morao sam da se izvinim šefu.
- Zašto njega niste upregli umesto mene? - Mali Morgan je nosio samo parčiće.
Zajebavali su ga na poslu svake nedelje.
- Opasan mali neće da se povuče. - Šta si rekao za mene?
- Zar pričam sa tobom? Šta te briga.
- Donesi mi pivo. - Naručio sam dva piva!
- Hej seronjo. - Šta je?
- Srećan rođendan. - Mislio si da smo zaboravili, a?
- Polazi! - Idem. Idem.
Dobro. Ko je prvi?
- Hajde, smradu! - Ko će prvi?
Evo tvog poklona.
- Hajde brate. - Šta?
Pa, znamo da moraš da se šetkaš do Kembridža na tvoj novi posao.
A ja znam da te neću voziti svakog dana, pa...
- Morgan je hteo da ti nabavimo neku propusnicu. - Nisam tako mislio!
Ali, uh, sada imaš 21.
Dozvoljeno ti je da piješ, pa smo mislili da je najbolje da dobiješ auto.
- Kako ti se sviđa? - Pa ovo je...
Ovo je najružniji auto koji sam video celog života.
- Hajde, brate. - Kako ste izveli ovo?
Znaš, ja i Bil smo pokupili neke delove,
a Morgan je prosio svakog dana.
Ja sam morao da radim sve teške poslove.
Da, i ja imam posao, brate.
Momak mi je sedeo na glavi dve godine zbog posla. Morao sam da ga pustim da pomogne oko kola.
Pa najzad si dobio posao, a, Morgane?
- Da, imao sam jedan. Sad sam opet sjeban. - Pa šta je ovde?
- Kosačica? Šta ste stavili? - Pravu "šesticu".
Ja i Bil smo je napravili.
To je dobar auto. Motor je dobar. Mašina je dobra.
- Srećna ti 21, Vile. - Srećna ti 21, brate.
Zdravo.
Uđi.
Šone, ja, uh...
I meni, Džeri.
Da. Dobro.
Čujem da si uzeo odmor.
Da. Malo ću da putujem, možda malo pišem.
Pa gde ideš?
Indija i Kina i Baltimor.
Oh.
Znaš kada ćeš se vratiti?
Dobio sam ovu pozivnicu neki dan.
Piše, uh, generacija '72 slavi okupljanje za šest meseci.
Da, i ja sam dobio jednu.
Zašto ne dođeš? Platiću ti piće.
Piće je na tim proslavama besplatno.
Znam, Džeri. Bio sam ironičan.
- Oh. - Šta kažeš sad na jedno piće?
Da. Dobra ideja.
Hajde. Ja častim.
- Imam dobitni u svom džepu, drugar. - Jel?!
O, da, ovo je taj pravi.
Moja ulaznica za raj.
Znaš li koje su šanse da dobiješ na lutriji?
- Koje? Četiri prema jedan? - Oko 30 miliona prema jedan.
- Znači ipak imam šanse?
Da, iste kao i da te sad opali grom po dupetu na stepenicama.
Pa i to su šanse. Mislim, 32 miliona. Ako pogledaš veličinu mog...
Vile!
Vile?
Nema ga.
Šone, ako profesor zove zbog posla,
reći mu da mi je žao, moram da vidim jednu devojku.
Vil.
Kučkin sin. Ukrao mi je foru.