For mere end 100 år siden i en bjergby i Schweiz
boede en mand, hvis sære eksperimenter med de døde er blevet en legende.
Legenden fortælles med skræk i hele verden... Det er legenden om...
-Hjælp os, fader, hjælp os! -Hvad med lidt mad?
-Fader, de sulter os! -Bliver du her, fader?
Manden taler i vildelse.
Er De sikker på, at De vil se ham alene?
Der er besøg, baron Frankenstein.
Hvis De behøver hjælp, er jeg udenfor.
De sagde, De ville se mig.
Har De brug for spirituel trøst?
Giv Deres spirituelle trøst til dem, der tror, de behøver den.
Jeg sendte bud efter Dem, fordi De var den eneste udvej.
Folk stoler på Dem.
De lytter til Dem.
Lyt nu til mig, og når jeg er færdig, kan De sige det videre til dem.
Så vil de måske tro mig.
-Jeg må sige... -Nej, jeg må sige noget, hør efter!
Jeg beklager. Hvis De tror, at man vil lytte til mig, tager De fejl.
De må hellere lade være med at fortælle mig det.
-Bliv her. -Slip mig.
-Sig, De bliver. -Skal jeg kalde på vagten?
Undskyld. Vær venlig at sætte Dem ned.
Undskyld mig. Jeg skal nok forholde mig rolig.
Som De vil.
Medmindre jeg kan overbevise Dem om...
at det, jeg vil fortælle Dem, er den rene sandhed...
vil jeg dø om mindre end en time.
-Jeg har sagt... -Da vil De måske forstå det.
Måske skulle De starte med begyndelsen.
Hvornår begyndte det hele?
Måske begyndte det, da jeg var en skoledreng.
Jeg har altid været meget begavet.
Fjolset, der underviste os, kunne måske narre de andre...
men hvad vidste han?
Han havde undervist i det samme bras i 30 år...
og han ville sikkert ikke læse en ny bog mod 20 af de gamle.
Da min mor døde, arvede jeg Frankenstein-formuen.
Det satte mig i stand til at begynde det liv og arbejde, jeg altid havde ønsket.
Victor, min kære dreng...
du er det eneste levende medlem af familien Frankenstein.
Jeg ved, at du vil opføre dig...
på en måde, der ville have gjort din stakkels, kære mor stolt.
Jeg skal gøre mit bedste, onkel. Tak.
Tak fordi I kom, alle sammen.
Farvel.
Hvad ville du mig, tante Sophie?
Det er et delikat emne, Victor. Jeg...
Handler det om de penge, min mor gav dig?
Bare rolig. Jeg vil fortsat give dig dem.
Du er en god dreng. Din stakkels mor ville være så stolt...
-Ja, ja. -Elizabeth, sig tak til din fætter.
Det behøves ikke.
Kom nu, Elizabeth. Sig pænt tak.
Tak.
Hun er en god pige. Hun vil blive en smuk kvinde en dag.
-Det er jeg sikker på. -Og hun vil blive en god kone.
-Farvel. -Farvel.
Den første hver måned plejede din mor...
-Jeg forstår. Jeg vil gøre det samme. -Tak.
Godmorgen.
Er dette familien Frankensteins hjem?
Ja.
Jeg er Paul Krempe. Jeg har en aftale med baron Frankenstein.
Du må være Victor. Jeg skal undervise dig.
Det forstår jeg.
Men det er ikke sikkert endnu.
Jeg troede, det var et interview for at bestemme...
hvorvidt du egnede dig til stillingen.
Men jeg har vekslet breve med baronen...
og han virkede tilfreds med min kompetence.
Det passer da, ikke?
-Han ville vel se, hvordan jeg så ud. -Ja, det er nok rigtigt.
-Vil du sige til din far, at jeg er her? -Min far er død.
-Det er latterligt. Jeg fik et brev... -Han har været død i 10 år.
Jeg averterede efter en huslærer. Jeg skrev til dig.
Så du er altså baronen?
Det har jeg været, siden jeg var 5 år.
Og du vil have en huslærer til din søn?
Jeg ville undgå en masse forklaringer per brev.
Det er tit svært.
Jeg forstår ikke, hvilken forskel disse afsløringer kan gøre.
Du skulle ansættes som min huslærer og godkendes af baronen.
Du skal påtage dig stillingen. Du vil blive betalt som aftalt.
Af hvem?
Af baronen. Jeg er temmelig rig.
Vil du stadig have stillingen?
Det ville være mig en ære, hr. Baron.
Mit første indtryk af Paul blev snart bekræftet.
Han viste sig at være en beundringsværdig lærer.
På to år lærte jeg alt, han kunne lære mig, men sammen fortsatte vi med...
at sondre det ukendte, undersøge, nedskrive, søge...
hele tiden søge...
indtil vor forsknings fremrykning gradvist begyndte at antage en bestemt retning...
og til sidst rettede vi al vores energi mod dette mål.
Det tog os flere års ubøjeligt arbejde at opdage det, vi ledte efter.
Og så en nat...
godt skjult for resten af huset...
belønnedes vore anstrengelser.
Paul, den er levende.
Paul, vi gjorde det!
Der var en forsinkelse mellem hjertets reaktion og de første synlige tegn på liv.
Det må være den tid, hjertet behøver for at sende blod gennem hele kroppen.
Kunne vi forsinke eller forlænge perioden, hvor kroppen tilsyneladende er død...
mens hjertet stadig lever...
ville vi have en levende krop med en lille livsgnist.
Tænk, hvad det ville betyde for kirurgien!
Vi ville kunne redde hundredvis af liv.
Chokket ville blive minimalt uden blodtab.
Victor, lægeforbundet samles i Bern næste måned.
Vil afhandlingen være parat?
Måske.
-Men vi vil ikke skrive den. -Hvorfor ikke?
De samles kun en gang om året. Hvorfor vente så længe?
Vi skal vente.
Det, vi har gjort indtil nu, er intet mod det, vi vil gøre.
Vi er kun lige begyndt. Vi har kun lige åbnet døren.
Nu er tiden inde til at gå gennem den dør og finde det, der ligger hinsides.
Forstår du det ikke, Paul? Vi har opdaget kilden til selve livet...
og har brugt den til at genopvække et dødt væsen.
Det er en kolossal opdagelse, men vi må ikke dele den endnu.
Vi skal videre til næste trin.
Vi har genopvækket livet, hvor livet var uddødt.
Det er ikke længere nok at genopvække de døde.
Vi skal skabe fra begyndelsen. Vi skal skabe vort eget væsen...
og bygge det op fra grunden.
Men fra hvad? Hvad taler du om?
Glem helheden. Nu tager vi delene...
lemmer, organer, og så skal vi bygge.
-Bygge hvad? -Det mest komplekse, mennesket kender.
Mennesket selv.
Vi skal skabe et menneske...
der har styrke, kunstnerhænder, og et genis hjerne.
-Vi kan gøre det. Forstår du det ikke? -Nej.
Det, du siger, er noget sludder, det er et oprør mod naturen.
Den slags kan kun ende i ondskab.
Hvad er der galt med dig? Du har ikke haft skrupler hidtil.
Og med hensyn til oprør mod naturen, har vi så ikke allerede gjort oprør?
Skal det, der dør, ikke forblive dødt for altid?
Og dog genopvakte vi det.
Vi besidder hemmeligheder, som ingen nogensinde har drømt om.
Vi er brudt igennem naturens barriere for menneskets rækkevidde.
-Nu kan intet stoppe os. -Hvad er det, du vil gøre?
Først skal vi bruge rammen, kroppen.
Sidste uge hang de en landevejsrøver i Engelstadt.
Han havde skræmt hele egnen i månedsvis. Som en advarsel til andre...
er hans krop blevet efterladt på en galge lige udenfor byen.
Den vil hænge der, til den rådner...
eller bliver stjålet.
Fuglene spildte ikke tiden, hvad?
Øjnene...
Halvdelen af hovedet er blevet spist.
Hvad vil du gøre?
Fjerne hovedet. Det skal jeg alligevel ikke bruge.
Det ligger i syren. Om lidt vil der ikke være nogen spor.
Paul, hjælp mig med hans tøj, gider du?
Se de hænder.
Store og klodsede. Det er ikke sært, at han var røver.
Med sådan nogle hænder kunne han ikke have været andet.
Undtagen, måske, en gorilla.
Jeg tror ikke, vi bør fortsætte det her.
Vi burde vente og vise vore opdagelser til forbundet.
-Hvis det skulle gå galt... -Nu har jeg det.
-Hvad? -Pas på alting, mens jeg er væk.
Væk?
Hvis jeg rejser i aften, burde jeg være tilbage i morgen aften.
-Victor! -Ja, Paul, hvad er der?
Hvad siger du? Hvor skal du hen?
Hen?
Jeg rejser væk. Jeg fortæller dig om det, når jeg kommer tilbage.
Lad hellere være med at røre ved vores ven her imens. Lad ham hvile i fred...
mens han kan. Lad os spise, jeg er sulten.
Jeg troede, det var herren.
Nej, han er ikke hjemme endnu, Justine.
Kommer han hjem til aftensmaden, hr.?
Det ved jeg ikke.
Der er han, hr.
Godaften, baron Frankenstein venter mig. Må jeg komme ind?
Jeg behøver hjælp med min bagage.
-Bagage? -Ja, jeg skal blive her.
Beklager, frøken, men det sagde baronen ikke noget om.
Det er umuligt. Jeg skrev til ham for nogle uger siden.
Victor, hvor er jeg glad for at se dig.
Det er vist desværre en fejltagelse.
Fejltagelse?
Fik du ikke mit brev?
Jeg er ikke Victor, jeg er Paul Krempe.
Åh, Paul Krempe. Jeg beklager.
-Jeg har ikke set Victor i lang tid. -Nu hvor De ved, hvem jeg er...
hvorfor siger De så ikke, hvem De er?
Jeg er Elizabeth, Victors kusine. Har han ikke fortalt om mig?
Nej, det har han ikke.
Det vil han få en hård irettesættelse for.
-Er han bortrejst? -Han burde komme tilbage i morgen.
Vi vil ikke vente længe.
Bliver De her længe?
Jeg er kommet for at bo her.
-Dette skal være mit hjem. -Bo her? Men...
Paul, jeg...
Elizabeth.
Victor.
Elizabeth.
Jeg fik dit brev. Jeg beklager det med din mor.
Hvordan går det, kæreste?
Pigen vil vise dig dit værelse.
Paul, kom og se, hvad jeg har. Elizabeth, vi ses til aftensmaden.
-Ja, men... -Kom, Paul.
Som han sagde, ses vi til aftensmaden.
Lås døren, Paul. Kom og se de her.
Hvad med de her? Har du nogensinde set noget så smukt?
Bardellos hænder.
Verdens bedste billedhuggers hænder.
Hvor fik du dem fra?
Leipzig. Jeg hørte, at Bardello døde der sidste uge.
-Jeg skulle bare bestikke dem lidt. -Ved du, hvad det betyder?
Det betyder, at vor ven vil få de fineste hænder, der findes.
Jeg mente din kusine.
Vi kan ikke fortsætte eksperimentet. I hvert fald ikke her.
-Hvad mener du? -Elizabeth. Måske finder hun ud af det.
Og hvad så? Hvad er der galt i det?
Hun er ung, Victor.
Hendes sind kan ikke tåle sådan et chok.
Fint! Du kan ikke se det frygtelige i det, du gør.
I starten kunne jeg ikke se det.
Og nu?
Mens du var væk, bestemte jeg mig for ikke at fortsætte med eksperimentet.
Bare jeg også kan få dig til at skifte mening.
Det vil aldrig ske, Paul.
Om seks måneder vil du glæde dig over...
at du hjalp mig med opdagelsen. Du vil også blive berømt.
Nej, Victor. Berygtet! Jeg vil ikke hjælpe dig længere.
Jeg beder dig.
Gå ikke videre, i det mindste for pigens skyld.
Du spilder din tid, Paul.
Hjælp mig med at transplantere hænderne. Jeg vil se, om de vokser.
Forstår du det ikke? Jeg vil ikke hjælpe dig længere.
Og jeg vil prøve at få Elizabeth til at rejse herfra.
Elizabeth vil ikke rejse herfra, Paul.
Hvis du virkelig ikke vil hjælpe mig, beder jeg dig gå din vej.
Jeg skal arbejde.
Jeg kommer ikke ned til aftensmaden. Vil du sige undskyld til Elizabeth fra mig?
-Ønsker De andet? -Nej, tak, det er alt.
Udmærket, hr.
Jeg tager aftensmaden op til herren nu.
Stil den udenfor døren.
Naturligvis, hr. Krempe, det gør jeg altid.
Drikker du din kaffe sort eller med mælk, Paul?
Elizabeth, jeg kender dig ikke særlig godt, men jeg vil bede dig om en tjeneste.
Ja?
Rejs herfra.
Rejse herfra?
Rejs herfra med det samme, og vend aldrig mere tilbage.
Det er umuligt. Hvorfor beder du mig om det?
Jeg kan ikke forklare det, men du vil ikke være i sikkerhed her.
Ikke?
Victor vil da være her, ikke?
-Ja, Victor vil være her. -Så forstår jeg ikke...
Det er på grund af Victor, at jeg beder dig rejse.
Han laver eksperimenter, som kan være meget farlige.
Hvilken slags eksperimenter?
-Det vil du ikke kunne forstå. -Jo, det er jeg sikker på, at jeg ville.
Fortæl mig om det.
Tro mig, det kan jeg ikke, jeg ville gerne.
Så må jeg spørge Victor.
Hvis vi skal giftes, har jeg ret til at vide det.
Giftes med ham?
Naturligvis, vi er forlovede. Har han ikke sagt det?
Hvordan kan du være forlovet med en, du ikke kender?
Det arrangerede min mor og Victor.
Det er absurd. Du kan ikke overholde sådan et arrangement.
Min mor og jeg var totalt afhængige af Victor.
Vi ville have sultet uden ham.
Nu forstår du det måske.
Jeg forstår, at du forveksler taknemmelighed med kærlighed.
Du har ingen ret til at tale sådan til mig. Hvor vover du?
Undskyld. Det er dit anliggende, og det har intet med mig at gøre.
Du burde stadig rejse herfra. Tro mig, det er til dit eget bedste.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor du beder mig om noget så dumt.
Jeg beder dig ikke.
Jeg forlanger det. Du skal ikke blive her.
Det skulle vi måske lade Victor bestemme. Det er dog hans hjem.
Eller havde du glemt det?
Nej, det havde jeg ikke glemt.
Jeg beklager. Måske skulle jeg ikke have talt sådan til dig.
Jeg beklager det også.
Jeg mistede besindelsen. Tilgiv mig.
Men, Paul...
bare fordi det blev bestemt for mange år siden...
betyder det ikke, at jeg ikke bør gifte mig med Victor.
Det har altid været mit højeste ønske.
Og hans.
Victor...
-Hvor ofte har jeg sagt det? -Baron.
-Hr. Baron. -Det var bedre.
Hvor lang tid skal det her fortsætte endnu?
Disse møder i mørke korridorer. Denne hemmelighedsfulde elskov.
Hvornår skal vi giftes?
Hvorfor er du så sikker på, at vi skal giftes?
Fordi du lovede det. Og på grund af det her.
Hr. baron Victor...
denne kvinde...
hvad laver hun her?
-Er du jaloux? -Nej.
Jo.
Ja, jeg er jaloux.
Er hun ikke din elskerinde?
-Jeg troede, hun var... -Nej, tværtimod, Justine.
Hun skal være din frue.
Det skal være din pligt at tjene min kusine Elizabeth.
Og opfylde alle hendes behov, som du gjorde for mig.
-På en anden måde naturligvis. -Naturligvis.
Victor, du rejser da ikke bort igen, vel?
Jeg bliver nødt til det. Jeg er tilbage i morgen aften.
Men, Elizabeth...
hvad er der galt?
Jeg er skuffet. Jeg ser så lidt til dig i denne tid.
Og så er der husholdningsregnskaberne. Du burde tjekke dem med mig.
Snart bliver de din opgave, og du vil sikkert gøre det godt.
Men jeg vil gerne have, at du ser dem. At du hjælper mig med dem.
Snart vil du gerne hjælpe mig med mine eksperimenter.
Det ville jeg gerne. Mere end alt andet i verden.
Hvem ved, kære, det kommer du måske til.
En dag.
Jeg må af sted. Jeg skal købe nogle materialer.
Materialer til mit arbejde.
Det kommunale lighus
Nå?
-Værsgo, hr. -Vær forsigtig, mand.
Det er sjældent, vi får dem perfekte, hr.
Normalt er det øjnene, der ryger først.
Hvad synes De, hr.?
De er udmærkede.
Vi sagde ti, ikke?
-Hver. -Per par.
Per par. Som De sagde.
-Hvem er det? -Paul.
Jeg er på vej.
Kom ind, Paul.
Ville du se mig?
Det er længe siden, du har været heroppe. Hvorfor?
-Du ved, at du altid er velkommen. -Jeg sagde, at jeg ikke ville hjælpe dig.
Hvorfor bor du her så stadig?
Men du er selvfølgelig bekymret for Elizabeth, ikke?
Hvad vil du?
Har det ikke været svært at holde sig væk...
og spekulere på, hvad jeg laver?
Uden aldrig at vide, hvor godt det går?
Jeg vil vise dig mine fremskridt.
Så kan du selv bedømme, hvorvidt jeg bør fortsætte eller ej.
Jeg er ved næstsidste fase, kom og se.
-Hvad synes du? -Det er forfærdeligt!
Paul, ansigtstrækkene er ligegyldige.
Hovedsagen er, at jeg skaber et væsen, der vil leve og ånde.
Når ansigtets ar heles, vil det ikke se så slemt ud.
Victor, jeg beder dig.
Hold op, før det er for sent.
Hvad er det, jeg laver?
Jeg gør ingen ondt.
Jeg plyndrer kun et par grave. Det gør alle læger og forskere.
Hvordan kan vi ellers studere det indviklede menneskedyr?
Læger plyndrer til fordel for menneskeheden.
Dette kan kun ende i ondskab.
Hvorfor siger du det?
Jeg indrømmer, at han ikke er et særlig pænt eksemplar lige nu.
Ansigtstrækkene opbygges af det, der ligger bagved...
i hjernen.
Med et velvilligt sind, antager ansigtet velviljens mønster.
Et ondskabsfuldt sind giver et ondt ansigt. Derfor...
bruges et genis hjerne.
Når hjernen begynder at fungere i rammen...
vil ansigtet og ansigtstrækkene udtrykke visdom og forståelse.
Jeg sagde, at der manglede en fase: Hjernen.
En hjerne med fremragende intelligens.
Med en livslang viden bag sig.
Forestil dig det.
Mit væsen vil blive født med livslang viden.
Hvor skal den hjerne komme fra?
Jeg skal nok skaffe den.
-Nu, professor. -Ihr eller dir.
Deres gæstfrihed er alt for generøs, min kære baron.
Tværtimod, professor Bernstein, vi skylder Dem en tjeneste.
Da Victor sagde, De ville komme, var jeg henrykt.
De beærer mig, frøken Elizabeth.
Jeg er ikke kun henrykt, fordi De besøger os, men fordi...
Deres tilstedeværelse i aften vil forsikre mig min Victors tilstedeværelse.
Elizabeth synes, jeg er for meget i mit laboratorium.
Han er låst inde i timevis, professor. Han hverken spiser eller sover.
Jeg tror, at verden ville være et meget bedre sted uden forskning.
I det mindste min verden.
Måske har hun ret, baron.
Man kan bruge for meget tid i livet på at låse sig inde i beklumrede værelser...
i søgen efter mørke sandheder.
Søge og udforske...
indtil man er for gammel til at nyde livet.
Victor, professoren er på min side.
De har svigtet mig, professor.
Elizabeth vil citere Dem for, at jeg skal forlade arbejdet...
og sløse tiden bort med hende.
Det er jeg sikker på.
Jeg vil sige: "Du er en ubetydelig forsker. Jeg vil ikke lytte til dig.
"Som en af Europas bedste hoveder sagde, skal du forlade dit laboratorium...
"og komme ud i solskinnet med mig."
Kvinder, professor. De er så gode til at vende vores ord til deres egen fordel.
Det ville kun glæde hende, hvis jeg helt opgav mit arbejde.
Er verden parat til videnskabsmændenes afsløringer?
Der er stor forskel på at vide noget...
og på at vide, hvordan den viden bruges til menneskehedens bedste.
Problemet med os videnskabsmænd er...
at vi hurtigt bliver trætte af vore opdagelser.
Vi giver dem videre til folk, der ikke er parate til dem...
mens vi igen fordyber os i uvidenhedens mørke...
for at søge efter andre opdagelser...
der vil blive mishandlet på samme måde, når den tid kommer.
Så slemt er det nok ikke.
Vi skal måske også opgive forskningen?
Godaften.
Paul, hvor er jeg glad for, at du nåede at møde professor Bernstein.
Professor Bernstein?
Ja, netop. Lad mig præsentere min ven, Paul Krempe.
-Godaften, hr. -Hvordan går det?
Professoren overnatter her i aften.
Jeg er stolt af at møde Dem. Tænk, at den ære skulle overgå mig.
Vi troede først, du kom i morgen tidlig.
Jeg mente, det var bedst at vende hjem.
Baron Frankenstein har talt meget om Dem.
Jeg glæder mig til at tale med Dem i morgen.
Det ville være mig en glæde.
-Vi har udmattet professoren. -Nej, nej.
Jeg har nydt hvert øjeblik af denne dejlige aften.
Men alderen kommer ikke alene.
Godnat, unge dame.
Godnat, professor. Jeg håber, De vil sove godt.
-Godnat, hr. -Godnat.
-Jeg viser Dem op på Deres værelse. -Tak.
Det er mig virkelig en ære at have Dem her.
Jeg er Dem meget taknemmelig, min dreng.
Jeg er alene i verden.
Og at være gæst i et hjem, særligt...
i sådan et charmerende hjem med sådan en dejlig atmosfære...
er en nydelse for mig.
De er alt for venlig, hr.
Jeg vil vise Dem et maleri, før De trækker Dem tilbage.
Det her øverst oppe ved trappen.
Min far købte det, og det viser en af de første operationer.
Hvis De træder lidt tilbage, ser De bedre.
Pas på, professor! Pas på!
Baron Frankenstein...
jeg er sikker på, at jeg taler på alles vegne...
når jeg siger, hvor meget vi værdsætter, at De, med venlighed og omsorg...
har tilladt, at vores stakkels kollega...
finder sit sidste hvilested her i Deres families gravhvælving.
Som De ved, havde professor Bernstein ingen levende slægtninge.
Det var det mindste, jeg kunne gøre. Han var gæst i mit hus.
Jeg tænkte nok, du var her.
Det var meget klogt af dig.
Nu hvor du har fundet mig, hvad vil du så?
Du dræbte den gamle mand, ikke?
Og nu skamferer du hans krop.
Skamferer? Jeg har fjernet hans hjerne. Det er ikke at skamfere.
Jeg kan ikke bevise, at du myrdede ham, men du får ikke lov til at bruge hjernen.
Hvorfor? Han får ikke brug for den.
-Giv mig den! -Vær nu ikke dum! Pas på!
Du skader den!
Forsvind, lad mig være i fred! Ud herfra!
Hvis du har beskadiget den...
Hvem er det?
Hvad er der, Paul?
Jeg er kommet for at bede dig om at rejse.
-Hvad siger du? Rejse? -Nu.
Med det samme. Inden det er for sent.
Paul, vi har talt om det her før.
Forstår du ikke, at du virkelig er i fare?
Det, Victor laver, er farligt for alle.
Hvorfor bliver du så her? Du hjælper ham ikke længere.
Nu skal jeg fortælle dig hvorfor.
Jeg vil ikke forlade dig her alene i huset med ham.
Tro mig, Paul. Du tager fejl.
Gør jeg?
-Det må du gøre. -Hvordan ved du det?
Har du nogensinde været i hans laboratorium? Nej.
Du kan umuligt begribe de frygtelige ting, han vil foretage sig.
Hvad er det, du prøver at sige? At Victor er ond, skør?
Han er hverken ond eller skør.
Han er så optaget af sit arbejde...
at han ikke kan se de forfærdelige konsekvenser, det kan få.
Elizabeth...
jeg kan ikke bære tanken om, at der kan ske dig noget.
Jeg ville gøre alt for at beskytte jer, men...
Victor er så fortabt i sine eksperimenter...
Paul, jeg beder dig.
Vær venlig at gå.
Hjælp mig.
Du må være tosset.
Det apparat skal drives af to personer. Det ved du godt.
Jeg troede, jeg kunne drive det selv, men det er umuligt.
Det glæder mig.
Så vil dit eksperiment mislykkes.
Du skal hjælpe mig, Paul, hvad du end siger.
Hvis du hjælper mig, vil jeg skille mig af med væsnet, når mine teorier er bevist.
-Hvor længe vil det tage? -En måned, højst to.
Med den der, der render levende rundt? Nej!
Uden din hjælp, Paul, vil jeg ikke aflægge noget løfte.
Jeg vil prøve at klare det selv.
Hvor svært det end bliver.
Og når det er lykkedes mig...
vil jeg præsentere Elizabeth for videnskaben og se, hvad hun synes.
Dette eksperiments succes er det vigtigste for mig.
Jeg har arbejdet for det hele mit liv.
Okay, Victor.
Jeg vil hjælpe dig.
Victor!
Jeg gjorde det, Paul.
Tingesten skal ødelægges, inden det kommer til bevidsthed igen.
Hører du, Victor?
-Hvad sagde du? -Du skal ødelægge den nu.
Fatter du det ikke? Jeg gjorde det!
Ja, du fik næsten dig selv dræbt.
-Ti sekunder til og du... -Dette er min skabning.
Ja, en kriminel galning. Den prøvede at dræbe dig...
Det er hjernen. Da du angreb mig, blev den beskadiget.
Så det er din skyld, Paul.
Din skyld, at den ikke er, som jeg havde ønsket.
Jeg kan reparere hjernen.
Det er min gerning, der tæller. Jeg har skabt et væsen.
-Du lovede at ødelægge det. -Når jeg er færdig med min forskning.
-Kan du ikke se, at du har skabt et monster? -Det er lige meget.
Jeg vil operere hjernen i morgen. Det burde ikke tage lang tid.
Udmærket, Victor. Farvel.
Paul!
-Paul, han er væk! -Hvad er han?
Jeg har ledt i hele huset. Guderne må vide, hvor han er.
Det er sandt, Paul, vi må finde ham!
-Jeg henter hjælp i landsbyen. -Nej, jeg sender bud.
Vi må efterspore ham.
Hvis han når ind i skoven, finder vi ham aldrig.
Vi ses nedenunder.
Vent, knægt. Du er for hurtig for din bedstefar.
Så sæt dig her, bedstefar.
-Hvor? -Her.
Jeg går videre. Der er ikke så langt.
Fint, tak, min dreng.
-Vær nu forsigtig. Smut så. -Ja, bedstefar.
Det var hurtigt. Du kan ikke have plukket mange.
Hvad er der? For du vild?
Jeg er her, sønnike.
Jeg har tabt min stok. Hjælp mig med at finde den.
Hvor er du stille. Har du slugt tungen?
Hvem er du?
Sig, hvem du er.
Hvad vil du mig? Kan du ikke se, at jeg kun er en stakkels, blind mand?
Jeg har ikke noget.
Jeg kan ikke gøre dig fortræd.
Hjælp! Hjælp!
Bedstefar!
Se, han må have gjort holdt her.
Hvilken vej sagde du, at dem fra landsbyen skulle tage?
Syd om søen. Jeg sagde, vi ville møde dem der om en halv time.
Nå, men han er da let at spore.
Nej, Paul!
-Du skyder godt. -Jeg gjorde det, der skulle gøres.
-Vi begraver ham, før de andre kommer. -De kommer ikke.
Jeg sendte ikke beskeden.
Du er sindssyg!
Risikerede du, at vi to mødte ham alene?
-Vi kunne være blevet dræbt! -Måske. Men det blev vi ikke.
Nu er han død, så det er lige meget.
Nu er det gjort, og jeg håber, du er tilfreds.
Godt, at vi nåede at stoppe denne afskyelige handling, før det blev for sent.
Hvis det er det, du mener.
Jeg tror ikke, at jeg kan tilgive dig. Nogensinde.
-Hvem der? -Det er mig. Paul.
Lige et øjeblik.
-Nå? -Jeg tager af sted nu.
-Jeg sender efter mine ting om et par dage. -Som du vil, Paul.
-Hvor tager du hen? Hvad vil du gøre? -Aner det ikke.
Jeg behøver ikke længere blive her.
Hvad mener du med "behøver"?
Der er jo Elizabeth. Du blev her for at beskytte hende.
Du gjorde det, du havde bestemt dig for. Du kan rejse med ren samvittighed.
Jeg vil give dig livet tilbage.
-Justine, du kan servere aftensmaden. -Et øjeblik.
Er det sandt?
Hvabehar?
At du gifter dig med den kvinde?
-Forglemmer du dig? -Du lovede at gifte dig med mig.
Det glemmer jeg ikke.
-Ja, det gjorde jeg. -Grin ikke ad mig.
-Hold op! Hold så op, eller jeg... -Hvad?
-Hvad vil du gøre? -Jeg vil dræbe dig.
Dit dumme, lille fjols!
-Troede du virkelig, vi skulle giftes? -Det gør ondt!
Gå tilbage til dit arbejde!
Men du skal gifte dig med mig. Du skal.
Jeg skal have et barn.
-Siden hvornår? -Det er lige meget.
Det er sandt, det er alt.
Hvorfor skal jeg være faderen? Vælg en fra landsbyen.
Du vælger måske den rette.
Det vil hun ikke tro. Ikke, når jeg siger det til hende.
Jeg vil fortælle hende, hvad du laver i dit laboratorium.
Og så vil jeg gå til myndighederne og sige det.
Sige hvad?
Jeg har rigeligt at fortælle.
-Hvad ved du? -Det ville du ikke kunne lide, vel?
Hvis du ikke gifter dig med mig, siger jeg det.
Siger hvad?
Du ved, hvad jeg taler om.
Beviser, min kære. Det er det eneste, der vil interessere myndighederne.
Beviser.
-Du skal være væk herfra i morgen. -Jeg vil skaffe beviser.
Bare vent og se. Jeg vil skaffe dem.
Vil du række mig marmeladen, frøken Elizabeth?
Tak.
Victor?
Jeg er bekymret for Justine.
Hun rejste for en uge siden, og vi har stadig ikke hørt fra hende.
Tag det nu roligt.
Hun løb vel bort med en forfører fra landsbyen.
Hun har altid været så romantisk.
Hvordan går det med bryllupsinvitationerne?
-Har nogen svaret endnu? -Ja, temmelig mange.
-Victor. -Ja, min søde.
Jeg har inviteret Paul til brylluppet, han var din gode ven.
Undskyld, hvis jeg har handlet forkert.
Han har ikke sagt ja endnu, så...
måske kommer han ikke.
Jeg håber, han kommer.
Der er noget, jeg gerne vil vise ham.
Bruden og brudgommen.
Skål for det lykkelige par.
For brudepigerne.
-Hvad mumler du om? -Jeg øver mig bare på min tale, min kære.
Det er ikke før i morgen, efter brylluppet.
Ja, det ved jeg godt, min kære, men den slags tager tid.
Kom nu. Vi tager hjem.
Så tidligt?
Kom nu.
Gudskelov, at de er gået. Jeg skal arbejde.
Det er vores bryllupsaften. Jeg troede...
Så, så, Elizabeth. Vi er ikke unge, sentimentale elskende.
Må jeg komme op og se dig arbejde i dit laboratorium?
Nej, min kære. Ikke endnu. Men meget snart.
Det lover jeg dig.
Det er synd, at Paul ikke kom.
Gør det i morgen, Ellen.
Javel, frøken Elizabeth.
Godaften. Jeg er hr. Krempe.
Er baronen og frøken Elizabeth hjemme?
-Ja. -Paul!
-Paul, hvor er det godt at se dig! -Elizabeth!
-Vi troede ikke, du kom. -Du ser vidunderlig ud!
-Og Victor? -Han er i sit laboratorium.
Han har nærmest boet der de sidste par uger.
-Hvad laver han? -Som om jeg vidste det.
Jeg vil aldrig få at vide, hvad der sker bag den lukkede dør.
Nå ja, jeg glemte det.
Det vil glæde ham at se dig, for i går sagde han...
at han ville ønske, at du var her, fordi han vil vise dig noget.
-Vil han? -Hvorfor går du ikke op og overrasker ham?
Det vil jeg gøre.
-Hvem er det? -Paul.
Paul?
Paul.
Du låser stadig døren. Er det nødvendigt?
Det kan du selv bedømme om et øjeblik.
Elizabeth sagde, du vil vise mig noget.
Ja.
Ja, Paul, det vil jeg.
Jeg er begyndt på hjernekirurgi, Paul.
Har du intet at sige?
-Det blev ikke dræbt. -Jo, det gjorde det.
Livet havde forladt kroppen. Men glem ikke...
at jeg havde skænket det. Det var let at bringe tilbage.
Vent, Paul. Jeg vil vise dig noget andet.
-Jeg har set nok. -Vent, Paul!
Se her.
Op med dig!
Kom så, op med dig!
Sådan.
Kom nu her.
Kom så.
Kom her!
Sæt dig.
Sid ned.
Sid ned!
Er dette dit væsen med fremragende intelligens?
Dit perfekte, legemlige væsen, dette dyr?
Spørg det om avanceret fysik.
Det har en hjerne med livslang viden, det burde være let.
Lad mig sige dig noget, Paul.
Der er resultatet af både dit og mit arbejde.
Åh, ja. Jeg skænkede ham livet. Jeg lagde en hjerne i hans hoved.
Jeg valgte en god hjerne, en højt begavet en.
Men du beskadigede den. Du skød en kugle gennem den.
Dette er din skyld, Paul. Forstår du det?
Din skyld.
Ja, det forstår jeg.
Men du vil ikke vinde, Paul. Skal jeg fortælle dig hvorfor?
Fordi jeg vil fortsætte.
Kan det ikke helbredes med hjernekirurgi, skaffer jeg en ny hjerne.
Og endnu en. Og endnu en.
Nej. Det vil du ikke.
Paul, hvad vil du gøre?
For din skyld, og for at beskytte Elizabeth, har jeg ikke sagt noget.
Nu vil jeg gå til myndighederne, og få dem til at ødelægge det væsen.
-Og du skal betale for disse grusomheder. -Nej!
Paul, hvor skal du hen?
Paul, vent lidt! Hvad vil du få ud af det?
-Du er lige så meget med som mig. -Jeg har ikke været med i månedsvis.
Jeg har noget at sige.
Hvem er det?
Jeg advarer dig. Hvis du anmelder mig, vil Elizabeth være den første til at lide.
Victor! Oppe på taget.
-Vi må gå derop. -Ikke denne gang. Jeg henter hjælp.
Elizabeth! Kom tilbage!
Gå væk!
Nej!
Forsvind!
Ødelæggelsen af mit livs arbejde.
Ødelagt på et øjeblik.
Af den samme hånd, der skænkede det livet.
På en halv time var der intet tilbage af ham.
Og det er min historie. Det var, hvad der skete.
De tror ikke på mig, vel?
De må tro mig. Hører De?
Der er besøg til Dem, Frankenstein. Det er hr. Krempe. Vil De se ham?
Åh, ja! Jeg vidste, at Paul Krempe ikke ville svigte mig.
Han vil sige, at det er sandt. Han ved det.
Han skal nok sige, at det er sandt!
Han vil se Dem.
Paul vil ikke svigte mig. Han har været en god ven.
Han vil bevise, at alt det, jeg har sagt, er sandt. Han ved det.
Min kære ven, Paul!
Paul!
Paul, min ven, fortæl dem det, Paul.
-Fortælle hvad, Victor? -Om ham. Om det væsen, jeg skabte.
Fortæl dem om det. Du var den eneste, der så ham, bortset fra mig selv og Justine.
Pigen, du myrdede.
Nej, det var ikke mig. Det har jeg sagt. Det var ham.
-Han gjorde det. -Hvem?
-Hvem gjorde det, Victor? -Væsnet, jeg skabte.
Du ved det. Manden. Fortæl dem det.
Åh, nej! Nej, Paul!
Paul, du skal fortælle dem det.
Du ved, hvad der vil ske. Kun du kan redde mig.
Du skal fortælle dem det.
Paul, jeg vil tvinge dig! Jeg vil tvinge dig!
Paul, du skal fortælle dem det! Paul!
Du skal fortælle dem det. Paul!
Beklager, Paul, men du skal fortælle dem det.
Du skal redde mig, Paul.
Du skal redde mig!
Nej!
Paul!
Vi kan ikke gøre noget for ham nu.
Kom, jeg følger dig hjem.