Byd velkommen til forfatteren bag seks New York Times-bestsellere -
- og stjernen bag "Chelsea", "Chelsea Lately" -
- og "Hello Privilege, It's Me, Chelsea."
Giv en hånd til Chelsea Handler.
Ja! Hvad så, New Jersey?
Jeg er så glad for, at I kom i aften.
Se den her smukke togstation, bygget i 1889 til immigranterne.
Husker I dengang, det var cool?
Jeg tøj hvidt tøj på i aften, da jeg snart skal have menstruation.
Før, vi starter... Hej, de damer. Hej, alle sammen.
Det er skønt at være ude, ikke?
Før vi starter, vil jeg lige sige noget alvorligt...
...til min mand, hvis han sidder blandt publikum.
Min fremtidige mand, undskyld. Jeg dedikerer showet til ham.
Folk tror fejlagtigt, og det er ofte hvide mænd...
Her er en sort og hvid mand. Perfekt. Lad os tale sammen.
Folk tror fejlagtigt, at jeg kun dater sorte mænd.
Jeg kommer derfor med en servicemeddelelse til hvide mænd -
- der er bange for kvinder, der har datet sorte mænd.
Fjamser trækker sig sammen.
De forbliver ikke åbne. De vender tilbage til enklere tider.
Jeg gennemgik en meget svær tid for tre-fire år siden.
Under sidste valg.
Jeg kunne ikke fatte, at vi havde valgt den forpulede abe.
Og når man bor i Los Angeles og gennemlever en svær tid -
- og kæmper med masser af vrede, så vil folk gerne tale med en.
De vil gerne bruge ord som "manifest".
Og "taknemmelighed".
Og "kål".
Og det gider jeg sgu ikke. Jeg går ind for spiritualitet.
Det er fint, som del af ens livsstil. Helt fint. Fyr den af.
Mit problem med spirituelle mennesker er -
- at spirituelle mennesker indimellem er nogle kæmpe røvhuller.
Jeg føler mig spirituel på svampe.
Jeg er ikke vild med sten eller chakraer -
- eller at gå ind i Whole Foods -
- og høre ord som "håndfremstillet deodorant".
Eller mikro-angstanfald.
"Fuck dig." Det er et mikro-angstanfald.
Los Angeles er et svært sted, hvis man har en svær periode.
Hvis man ikke passer på, ender man på et silent retreat -
- ude i skovene nær Topanga Canyon.
Hvor man fingerpuler sig selv hele weekenden.
Det skete for mig.
En veninde fra highschool kom på besøg fra Nueva Jersey.
Det er spansk for New Jersey. De nada.
Andre spørgsmål om spansk?
Hun besøgte mig nogle dage.
Og bagefter det var jeg frisk på et silent retreat.
Og vi tog af sted. Og det var præcis som forventet.
Det var ude i skovene nær Topanga Canyon.
Og der var piger overalt og Lululemon overalt.
Leggings og dybe stræk uden nogen årsag.
Masser af lunken vand. Det irriterer mig.
Vand er kedeligt nok i forvejen. "Lad os varme det op."
Tre dyrlæger sad alene i en cirkel. Det virkede mistænkeligt på mig.
Jeg vil ikke se dyrlæger uden for deres klinik.
Og de skal heller ikke løbe omkring i flok.
Jeg respekterer, hvad de prøver på.
Intensionen er god. Vil du arbejde med dyr? Fint.
Men de er alt for uklare. Alle deres svar er for uklare.
Jeg har haft syv-otte internathunde -
- og har prøvet at finde ud af, hvor gamle de var.
Og uanset hvem jeg spørger, er svaret det samme.
"De er et sted mellem fire og 12 år."
Hvad er det for et svar?
Den fejlmargen... Er du dyrlæge eller ej?
Vi ved, at der levede kænguruer i Australien -
- for 25 millioner år siden på grund af en halv tand.
Og så ved du ikke, hvor gammel den her chow chow er?
Rend mig, for fanden.
Nå, men vi var af sted, og jeg gad ikke det fis.
Men jeg ville bevare et åbent sind, fordi jeg var så vred.
Jeg hørte nys om et sound bath.
Et sted ude i skoven.
Jeg vidste ikke, hvad det var. "Åh, vi skal bade med dj'er."
Vi gik ud i skoven og strakte ud.
Kameltå overalt. Så irriterende.
Kålchips. Det var kogende varmt. Hvem gider sutte på kålchips?
Så fik jeg øje på en ukulele. Niksen.
Jeg kan ikke lide, hvordan det her ender.
Det er en klassisk fingerpulesituation.
Snyd mig én gang. Fint nok.
Snyd mig to gange, er det synd for min pikachu.
Så jeg skred og stødte på en anden pige.
"Hejsa. Hvad så? Hvem har stoffer?"
Hun sagde: "Vi holder en ceremoni i morgen aften med tudsegift."
"Det hedder 5DME-OT."
Og jeg sagde: "Okay, jeg tager mit nu."
Lad festen begynde. Hun sagde: "Det er ikke sådan et stof."
Jeg sagde: "Det bestemmer jeg selv, kælling."
Nogle folk kan ikke tåle stoffer og alkohol og fred være med det.
Folk skal ikke røre den slags, hvis de ikke kan tåle det.
Men det kan jeg.
Jeg er bygget til at klare jordens undergang -
- hvilket vi befinder os midt under.
Jeg har prøvet alle stoffer og har eksperimenteret med alt.
Medmindre det blev lanceret i morges, så har jeg prøvet det.
Jeg lavede et program på Netflix.
I Peru tog jeg ayahuasca for rullende kameraer.
Med en shaman, og de sagde: "Nej, gør det ikke."
"Folk kaster op og skider i bukserne."
Jeg sagde: "Ikke mig."
"Jeg er alt for avanceret."
"Skulle jeg ødelægge en rus ved at skide ud over mig selv?"
"Det vil aldrig ske."
Jeg tog min adgangsgivende eksamen høj på syre.
Jeg bestod ikke, men havde det sjovt under den eksamen.
Og jeg har aldrig haft et dårligt trip.
Alle har prøvet at have et dårligt trip.
Der er altid en pige, der sidder otte timer ovre i hjørnet.
Det er aldrig mig.
Jeg har aldrig haft en dårlig oplevelse.
Der var én gang, hvor jeg havde en tvivlsom oplevelse.
Det er måske 15 år siden. Før cannabis var, hvad det er.
En mand gav mig en småkage, og jeg spiste den småkage.
Og jeg troede, at jeg var i biografen.
Og da filmen sluttede, rejste jeg mig for at gå -
- for blot at opdage, at jeg sad på et fly.
Det var rystende.
For jeg rejste mig ikke bare op. Jeg tog alle mine ting.
Jeg tog min frakke og bælte. Det var vist vinter.
Og jeg tog min taske ned.
Jeg tog den ned, som om man forlader en biograf sådan.
Det slog mig ikke, at man ikke gjorde sådan.
Jeg tænkte bare: "Jeg tager min taske og mine ting."
Og så...
Jeg gik hen til det lille vindue, hvor man prøver at komme ud.
Jeg kiggede på passagerne og tænkte: "Venter de på rulleteksterne?"
Jeg stirrede ud ad det lille vindue og blev så prikket på skulderen.
Jeg vendte mig om, og stewardessen sagde:
"Der er tre timer tilbage søde."
Jeg sagde: "Det ved jeg da godt. Jeg skal på toilettet og klæde om."
Jeg byggede bare videre på løgnen. "Du skal ikke gøre mig forlegen."
Jeg gik hen til toilettet og pressede min taske derud.
Ikke alene var jeg ikke i en biograf. Jeg havde aldrig fløjet før.
Jeg vidste ikke, at man ikke kunne tage en taske med derud -
- og klæde om, men det gjorde jeg.
Jeg tog en top på i trods. Jeg gik stolt ud derfra.
"Ingen øjenkontakt. Du er en dronning."
Jeg satte mig ned og tænkte: "Hvad så nu?"
"Det var et eventyr. Hvor skal jeg mon hen?"
"Og hvem henter mig, når jeg kommer frem?"
Så startede jeg endnu en film og så den.
Bagefter tænkte jeg: "Bliv siddende, kælling."
Jeg skrev på et stykke papir: "Du sidder i et fly."
Man kan jo ikke kigge på sidemanden og sige: "Hallo."
"Apropos ingenting, hvor er vi på vej hen?"
Det var den værste oplevelse, og den får et B plus.
Jeg er tilbage på retreatet med kvinden, der havde tudsegiften.
Lad os kalde hende Sierra Mist.
Vi gik hen til den her hytte for at tage det.
Så kom en anden fjoget tøs løbende.
Hun sagde: "Skal I være høje?" Jeg sagde: "Skrid, for helvede."
Jeg bryder mig ikke om påtrængende personer.
Jeg tager ikke stoffer med nybegyndere.
Jeg har ikke tid til det pis.
Og mange stoler på mig, da jeg er farmakologisk intuitiv.
Jeg kan se på dig og sige:
"Du vil elske det her stof. Du er bedre til Xanax."
"Du er til Vicodin. Du vil foretrække Adderall."
Ved at aflæse kropssprog og tale med jer hurtigt ved jeg -
- hvilke stoffer, I vil reagere godt på.
Og tal ikke med mig om melatonin. Melatonin er for begyndere.
Vent, til I har taget en Ambien og er vågnet op i Las Vegas -
- efter at have tabt 500 dollars iført sovemaske.
Mange ved det her om mig.
Min søster havde svært ved at tale foran folk.
Jeg ordinerede lidt propranorol. Det er en betablokker.
"Tag en 30 minutter før, du skal tale foran folk."
Hun er blevet forfremmet to gange.
Hun sagde: "Hvor er det godt, at vi har en læge i familien."
Magnesium 07 til kvinder, der ikke kan gå på toilettet.
Mange kommer ikke på toilettet hver dag.
Tag tre af dem hver aften i tre nætter -
- så skider du regelmæssigt resten af livet.
Fire giver diarré. Det kan nogle piger lide.
I så fald, tag fire, og så sker det.
Doxycycline dræber alt i din krop. Akne og malaria.
To doxycycline to gange om dagen i ti dage, aldrig på tom mave -
- for så kaster man op. Det renser alt ud.
Jeg tager en hver morgen bare for at gøre det.
Men jeg så på den her anden pige, der kom ud inde fra skoven af -
- og jeg vidste, at hun ikke skulle ødelægge min fest.
Mange tror, at tungere eller højere personer -
- bedre håndterer det, men det passer ikke.
Det er de tynde tøser, men skal holde øje med.
De tager kokain natten lang -
- og tager et løbehjul på arbejde næste morgen.
Så jeg sagde: "Jeg prøver det og melder tilbage."
Så Sierra og jeg går hen i en hytte.
Og hun sagde. "Det varer 10-12 minutter."
Og jeg sagde: "Hvad? Det er jo ikke sjovt."
Jeg sagde: "Stik mig en dobbeltdosis."
Men hun sagde: "Prøv det først. Det er transcendentalt."
Det ord brugte hun, så jeg kedede mig allerede.
Hun sagde: "Hav en intention."
Jeg sagde: "Jeg er ligeglad. Find på én for mig."
Hun sagde: "Du skal selv gøre det." Jeg sagde: "At være mindre kusset."
"Er det en intention? For det vil jeg gerne være."
Jeg tog et hvæs af en lille crack-pibe eller noget.
Jeg tog et hvæs, og det var forfærdeligt.
Mørke hvirvlende grønne og lilla farver.
Det var som en rutsjebane, og mit hoved var låst fast.
Jeg åbnede øjnene. "Pis, hun er der stadig."
"Jeg kan ikke lide det her." Og så tænkte jeg:
"Du dør i dag. Det er det, der sker."
Så tænkte jeg: "Hold nu op. Du dør ikke."
"Du har fået en hjerneskade, men det har du lidt af i forvejen."
Jeg har afgjort en hjerneskade og ligger på eller andet spektrum.
Jeg sad der, badet i min egen sved.
Jeg rev tøjet af, hyperventilerede og tænkte: "Sig ikke noget."
Da det ikke længere gik, sagde jeg:
"Få det til at stoppe. Jeg er i en matrix."
Hun lagde sin hånd mellem mine bare bryster og sagde:
"Det er okay."
"Du er i et parallelunivers."
Jeg sagde: "Jeg har ingen bitcoin. Få mig ud derfra."
Det begyndte at aftage, og jeg var så forlegen -
- fordi jeg var nøgen.
Og jeg havde mistet kontrollen. Jeg tænkte: "Åh gud."
Jeg åbnede øjnene, så på hende og ned ad min krop -
- og jeg var fuldstændig nøgen.
Jeg havde glemt, at jeg havde taget beigefarvet undertøj på.
Så da jeg kiggede ned, så jeg bare et skaldet skridt.
Og jeg sagde: "Du barberede min fjams."
Jeg vidste bare, at det ville ske den her weekend."
Så samlede jeg mit tøj og gik skammens gang.
Jeg vendte mig om, selv om hun jo havde set min nøgne krop.
Jeg dækkede mig selv til og sagde: "Tak."
For sådan gør piger. Vi siger tak, selv når det var forfærdeligt.
Jeg tog det to gange til og tænkte: "Jeg kan bestemt ikke lide det her."
Og så nåede min nysgerrighed endestationen.
Det var på tide at tale med en rigtig terapeut.
Men jeg var flov over at have brug for at tale med nogen.
Jeg havde før talt med læger og terapeuter -
- men aldrig for at få løst dybere problemer.
Jeg havde ikke de mentale redskaber til -
- at lade andre se mig som andet end stærk.
Og derfor ville jeg ikke sidde og tude over for en læge.
Jeg kunne godt græde på vegne af andres problemer.
Men det var udelukket at græde over mine egne problemer.
Så jeg satte mig ned med Dan, som er psykiater og sagde:
"Jeg er meget vred over Donald Trump. Folk løber, når de ser mig komme."
"Jeg mister venner og familiemedlemmer."
Han sagde: "Okay. Lad os tale om det."
Jeg sagde: "Jeg rejser meget og er tit i lufthavne."
"Jeg tjekker ind i første klasse-loungen."
"Så opsøger jeg Fox News-sektionen og flipper ud på folk."
"Din skide racist." Så løber jeg ud. Så kommer jeg tilbage og siger:
"Har du en datter uden rettigheder? For dem mister hun."
Og igen: "Er du stadig racist?"
Dan er meget forstående og siger: "Det er en svær tid lige nu."
"Bølgerne går højt. Mange føler sig udmattet."
Jeg sagde: "Jeg tog ud i lufthavnen i dag og skulle slet ikke flyve."
Før valget var min største privilegerede beslutning -
- om jeg skulle installere en vandrutsjebane -
- ud fra min soveværelsesaltan og ned i poolen -
- til næste gang, vennerne og jeg tog IDS.
Og dagen efter valget kørte jeg rundt i Bel Air -
- og uddelte vandflasker og tæpper til de mexicanske arbejdende -
- mens jeg sagde. "I hører hjemme her."
Og de sagde: "Ikke alle er her illegalt, racist."
Skål.
Jeg fortalte ham, at jeg havde læst bogen: "Psykologi og eksistens."
En sætning fik mig til at lægge bogen ned.
Der stod: "Tænk ikke på, hvad du forventer af livet -
- og tænk på, hvad livet forventer af dig."
Og jeg tænkte: "Hvad?" Det havde jeg aldrig tænkt over.
Jeg tænkte på, hvad jeg ville få.
Det handlede altid om mig, min familie, mine venner, hjem og ferier.
Jeg tog og tog uden at tænke over mit bidrag.
Jeg sagde: "Jeg vil være bedre."
"Jeg har brug for hjælp til at være bedre."
"Men jeg føler mig så fortvivlet."
Jeg havde lige læst om, at mænd onanerede ned i planter.
Det finder sted.
Hvornår startede det? Rejs jer op og forklar det.
Rejs jer op. Hvis I har gjort det, må I træde frem.
Hvorfor startede det?
Seriøst. Kun mænd finder på sådan noget.
Stakkels planter.
I millioner af år har de passet sig selv -
- og givet os ilt at indånde.
Så kom hulemændene med deres svajende pikke -
- og planterne tænkte: "Åh gud. Hvad sker der nu?"
"Bliver vi ejakuleret på?"
Det er et offer, der ikke kan undslippe.
Perverse svin. Kun mænd kan se planter og...
Ingen kvinde har nogensinde gjort det.
Ingen kvinde har nogensinde sagt: "Hvor er den kaktus?"
Aldrig! Aldrig nogensinde.
Ikke én gang. Det tør jeg godt sige på vegne af alle kvinder overalt.
Aldrig nogensinde i tidens historie eller i fremtiden -
- vil en kvinde sige, at hun har gjort det eller fange hende i det.
Det var en skuffende opdagelse.
Og kvinder bliver da også tændt på upassende tidspunkter.
Det gør vi.
Jeg får manicure og pedicure hver uge.
Og hun masserer mine underarme. Det her sted er så godt.
Når folk rører mig der, så...
Jeg begynder at misse med øjnene.
Så tænker jeg. "Åbn øjnene. Du er på neglesalon."
"Det går ikke. Du er ude blandt folk, syge kælling."
"Du kan ikke stønne, mens du bliver masseret."
"Det er ikke i orden."
Og i det øjeblik, når hun gør det, der er jeg sårbar.
Jeg vil gerne have, at det fortsætter på andre måder.
Når hun masserer mine fødder.
Hvis hun gik lidt længere op ad benet...
Lille Peter Edderkop kravlede op ad muren.
Så kom regnen.
Hvis hun gjorde det lige dér -
- ville jeg måske sige: "Ja, gør det hurtigt."
"Kom nu, inden nogen kommer ind." "Kom nu. Jeg gør måske gengæld."
"Næppe, men måske."
Jeg taler med min nye psykiater om det her.
"Dan, jeg er skarp. Jeg er woke og har styr på det."
Og den dag var jeg startet på en dokumentar for Netflix -
- om hvidt privilegium.
Den allerførste dag ringede Netflix og sagde -
- at jeg skulle på sexchikanekursus, og jeg tænkte: "Igen?"
En sort kvinde havde sunget en sang på settet.
Bagefter krammede jeg hende.
Og så gav jeg hende et dask i røven. "Sådan, søster."
Det brød hun sig ikke om. Men jeg forstod ikke det med kurset.
"Hvorfor er det sexchikane? Jeg bagte ikke på hende."
De sagde. "Det er underordnet."
"Du må ringe og undskylde, og hun skal acceptere din undskyldning."
Og jeg gik i forsvarsposition. Så jeg ringede til hende og sagde:
"Jeg ville bare rose dig. Søsterskab, du ved."
Hun sagde: "Det er underordnet. Det handler om min opfattelse."
"Sorte kvinder har længe været defineret ud fra deres hår og røve."
"Du har ingen ret til at røre mig." Og hun havde ret.
Jeg har ingen ret til at røre hende eller andre.
Så jeg talte med Dan. "Må jeg stadigvæk godt røre hvide?"
Han sagde: "Nej, du må ikke røre ved nogen."
"Det er ikke ønsket."
"Men sådan kommunikerer min familie."
"Jeg tager min søster på fjamsen og siger: 'Bip bip.'"
Han sagde: "Det skal man afgjort ikke gøre inden for familien."
Og hun havde ret, og jeg tog fejl. Det handler om opfattelsen af det.
Og når man går i forsvar, især angående racisme, tager man fejl.
Og hvis man ikke mener, at hvidt privilegium findes -
- så er du en del af problemet frem for en del af løsningen.
Verden bliver kun mere brun og homoseksuel, så hop om bord!
Det var første lektie, som jeg drøftede med Dan.
Så spurgte han til min familiebaggrund.
Jeg sagde: "Der er intet at tale om."
"Min bror døde. Da jeg var lille. Min mor døde for ti år siden."
"Min far er røvirriterende og kradser forhåbentlig af i år."
"Og jeg er også klar. Jeg har ikke selvmordstanker."
"Livet er ikke for kort, men for langt."
"Der er så mange irriterende folk. Jeg magter det ikke."
"Jeg mister tålmodigheden, og det skal du hjælpe mig med."
Han sagde: "Giv mig nogle eksempler." Jeg sagde: "Fint."
Jeg sad ved et bord med tre veninder før mit møde med Dan den dag.
Min veninde bestiller en kalkun burger uden løg, bolle og ost.
Fint. Vi bor i L.A.
Tjeneren kommer hen bærende på fire tallerkener.
Vi sad ved bordet og talte slet ikke.
Han sagde: "Hvem bestilte en kalkunburger?"
"Uden løg, bolle eller ost."
Og min veninde sidder som Stevie Wonder ved klaveret.
Han gentager det: "Kalkunburger uden løg, bolle og ost."
Og hun sidder sådan her.
Jeg sagde: "Hallo, din fisse!"
"Vågn op! Er det din kalkunburger?"
"Du kan ikke have glemt, at du bestilte den."
Jeg sagde: "Det er ét eksempel."
Vil du høre et andet? Han sagde: "Ja, fortsæt."
"Lufthavne. Jeg magter ikke dem, der arbejder i Hudson Booksellers."
"Hvorfor er de så langsomme?"
"Jeg magter ikke tempoet, når jeg køber en bog."
"Er de koalaer?"
Han spurgte, hvad jeg gjorde. Jeg sagde: "Stjæler bogen."
"Det er jeg nødt til."
"Jeg tager bogen og vinker til kameraet."
"Det er mig, Chelsea Handler."
"Jeg tager den her, fordi koalaen hænger på en gren et sted."
"Jeg efterlader 40 dollars."
"De finder dem måske, når hendes lur er ovre."
"Før en fremmede. De ligger på hylden her."
"Jeg stjal den ikke." Og så går jeg.
Dan kiggede på mig.
"Hvad? Er det også hvidt privilegium?"
Han sagde: "Nej. Den slags gør hvide end ikke."
"Jeg tilbringer meget tid på hoteller og kommer hjem kl. Et om natten."
"Jeg vil have en snack og ringer til roomservice."
"Og det går for langsomt."
"Kl. Et om natten burde det gå dobbelt så hurtigt."
"Folk burde være hurtigere og mere vakte, eller bare hurtigere."
Og så gentager de min bestilling.
"Uanset hvad du tror, du hørte, så bare medbring det dobbelte."
"Sig ikke kyllingefingre højt igen. Jeg er 45 år."
"Jeg gider ikke have den her snak."
"Det er ydmygende nok at ringe og bestille det kl. 1.30 om natten."
"Og nu vil du udskamme mig på ny? Kom nu bare med dem."
Og når de kommer med dem, er det en akt i sig selv.
Med vognen og kniven og gaflen.
De dækker op til fin middag kl. 2 om natten med kyllingefingre.
Som om jeg vil bruge kniv og gaffel.
Kast dem i min retning, så griber jeg dem med munden.
Jeg foregiver at have en datter, der er i bad.
"Min datter kommer ud fra badet. Bliv nu færdige. Skrid med jer."
"Jeg bliver irriteret under en hotelmassage."
"Sådan en kælling er jeg."
Sådan som de taler til en efter en 45 minutters massage er latterlig.
"Pas nu på, når du rejser dig op."
"Hvorfor?"
"Har du amputeret mine ben? Hvorfor skal jeg passe på?"
"Det her burde være afslappende, ikke stressende."
Og så får man et klamt glas lunkent vand.
"Det vil jeg ikke have."
"Drik en masse vand."
"Nej, jeg vil ikke." Jeg hader vand.
Det eneste mere fornedrende end lunkent vand -
- er lunkent danskvand.
Det svarer til: "Fuck dig og din familie."
Jeg sagde: "Hvad tror du, jeg lider af?"
"Hvad er det, Dan? ADD? Hvad?" Han sagde...
"Jeg ved ikke, om du har ADD."
"Det aner jeg ikke. Du kan tage en test."
"Fedt." Han sagde: "Den tager otte timer."
Jeg sagde: "Lad os bare antage, at jeg har det."
Han sagde: "Jeg tror, at du mangler empati."
Jeg sagde: "Som en republikaner?"
Han viste mig forskellen mellem sympati og empati.
Jeg kunne ikke huske det. "Hvad er sympati?"
"Når man har ondt af nogen."
"Når nogen har det svært, og man hjælper dem."
Jeg sagde: "Det har jeg. Det ville jeg gøre for alle her."
"Og for fremmede. Jeg har sympati."
"Empati er, når man tænker over, hvordan det er at være den person -
- der har det svært, og hvordan det er at være i deres situation."
"Har du nogensinde gjort det?" Jeg sagde: "Nej."
"Det er deprimerende. Nej."
"Tænk på kvinden fra Hudson Booksellers."
"Og at hun måske har flere jobs."
"Eller skal håndtere folk som dig dagen lang."
"Tænk på, at hun har en familie."
Jeg sagde: "Skal jeg tænke på alle de koalaer?"
Men det gav mening. Det klikkede.
At betale nogen for at fortælle en, hvad man fejler, er skønt.
Det vil ens venner ikke gøre. Det var skønt.
Jeg sagde: "Hvordan får jeg empati? Kan jeg hente en app?"
Han sagde: "Tænk på en oplevelse, hvor du manglede empati."
Jeg sagde: "Ja." Og jeg fik en masse ahaoplevelser.
Jeg husker, at jeg gik i biografen med en homoseksuel ven.
Filmen hed: "Call Me By Your Name." For to-tre år siden.
Og jeg kendte ikke handlingen, men efter fem minutter gjorde jeg.
Jeg sagde: "Hallo, hvad er det her? En homoseksuel kærlighedshistorie?"
Han sagde: "Ja, ti stille." Jeg sagde: "Du er så egoistisk."
Dan sagde: "Ved du, hvorfor det er forkert?
Jeg svarede: "Det tror jeg."
"Fordi homoseksuelle altid har set heteroseksuelle kærlighedshistorier."
Og han sagde: "Ja."
Så derhjemme kører der nu bøsseporno døgnet rundt.
Ud af respekt.
Det var en stor åbenbaring at lære, at jeg manglede empati.
Jeg var så klar på at få hjælp.
Jeg sagde: "Du har ret. Jeg mangler empati. Hvad mere?"
"Hvad med parforhold?" "Det er jeg dårlig til."
"Vil du være i et parforhold?" "Du bestemmer."
"Hvis du synes, jeg skal, så går jeg ud og finder en."
"Men det er svært, for alle irriterer mig."
"Mænd irriterer mig. Deres bælter og sko. Det hele."
"Men i så fald skal det ske hurtigt. Jeg står her i en denim-sparkedragt."
"Jeg har indlæg i alle sko. Mit ene øje er ved at blive skaldet."
"Jeg må barbere mig hver morgen for at fjerne et kommende skæg."
Jeg brugte aftershave forleden for første gang.
Jeg er enten ved at skifte køn uden at vide det -
- eller også er jeg ved at gå i forfald.
Jeg så min albue i spejlet og tænkte: "Er det en leguan"?
Hvad skete der med den? Hvorfor ligner den en røv?
Forleden hostede jeg, og så kom der væske ud af min vagina.
Det får 50 Cent skylden for.
Og min læge testede mine hormoner og sagde: "Dit testosteron er lavt."
Jeg sagde: "Næppe. Jeg er meget aggressiv."
Hun sagde: "Det er ikke testosteron. Og du har intet."
"Det er bedre at erstatte hormonerne, når man mister dem."
Og jeg sagde... Så nu tager jeg testosteron.
En creme man smører på benene som en ældre dame.
Jeg tænkte: "Okay, jeg er på vej ind i de gamles territorium."
Og så fik jeg en tid hos samme læge to måneder senere.
"Mit hår er meget tyndt på toppen. Hvorfor?
Og hun sagde: "Tager du testosteron?"
"Ja, kælling. Det gav du mig jo."
"Husker du det ikke? Er du måske dyrlæge?"
"Hvad gør testosteron overhoved for mig?"
"Jeg vil ikke tabe mit hår."
"Og et af mine øjne er næsten skaldet."
"Kun to øjenvipper er vokset ud de sidste to år."
"Intet vokser."
Hun sagde: "Det hjælper din sexlyst."
"Skal jeg være skaldet og liderlig?"
"Og hvad er planen derefter?"
"Skal jeg lege dåseskjul med mig selv hver eneste nat?"
Jeg kan lide ældre mænd.
Som 20-årig var det fint, da de var 40 år.
Som 30-årig datede jeg en 50-årig. Som 35-årig datede jeg en 55-årig.
Jeg er 45 år nu og gider ikke knalde en 65-årig.
Den margen må ændres.
Jeg knalder dem gerne, når jeg er 65, men ikke nu. Det er for meget.
Der er en alder, hvor mænd enten begynder at ligne kvinder -
- eller får drypmund, hvor deres munde forvandles til jacuzzier.
Og så er jeg skredet.
Hvilket fører mig til de stærke og dybe følelser -
- jeg har udviklet for Andrew Cuomo.
Vi kan alle mærke det.
Da han dukkede op, lignede han også Hulk.
Den store italienske gorilla. "Tag jeres masker på."
Jeg tænkte: "Det gør jeg gerne. Det gør jeg."
Han er den slags røvhul, jeg ville gøre ting for.
Og det kan jeg lide ved ham. Et godt gammeldags røvhul.
Han beder mig holde min kæft.
Han skal udflade min kurve, og så udflader jeg hans.
Så skal vi gå op i en spids sammen.
Han kan tale ned til mig natten lang om fiskeri og motorcykler -
- eller det fis, han går op i, som jeg vil foregive at gå op i.
Så vild er jeg med ham. Gæt, hvem der ikke onanerer ned i planter?
Andrew Cuomo.
Han skal regere mig. Flere gange.
Vi skal tilbringe lange weekender sammen i Adirondack.
Hvor vi spiller "Clue".
Et spil, hvor han lærer mig helt nye strategier.
Jeg forestiller mig ham blive syg og mig have medicinen, der gør ham rask.
To doxycycline to gange om dagen i ti dage.
Aldrig på tom mave.
Jeg ville holde ham dehydreret, så han ikke fik drypmund.
For han har dem.
Han er lige på kanten af det, jeg taler om.
Han har en stor, våd mund.
Om to år vil han kunne sluge mig som en subway-sandwich.
Men jeg skal være hurtig, for når kurven er udfladet -
- sker det samme for min forelskelse.
Jeg scorer normalt fyre på ferier i udlandet -
- fordi sprogbarrieren giver mig en fordel.
Når folk ikke helt forstår, hvad jeg siger.
Vi tog på dykkerferie med min veninde, da hun fyldte 40.
Vi skulle certificeres, og jeg hader skolesituationer.
Jeg fulgte ikke med, og alle skulle have en makker.
Jeg sagde: "Ingen makker til mig."
"Jeg vil ikke hjælpe folk med deres ilt. Sådan er jeg ikke."
Så min kusine meldte sig som makker.
Jeg sagde: "Jeg redder dig ikke, så jeg burde følge med guiderne."
De havde to dykkermestre.
Det var i Fransk Polynesien, og der var hajer.
Og jeg fattede ingenting. Jeg kunne ikke få masken på.
Og jeg er allerede under vandet.
Jeg prøvede at snøre mine sko under vandet. Så skidt stod det til.
Og hun trak i mit ben.
Jeg gik i panik, kiggede ned og så en gigantisk revhaj.
Og under vandet er afstanden svær at bedømme.
Så jeg prøver straks at sparke den.
Og jeg vælter bagover, og min maske fyldes med vand -
- og jeg kan intet se.
Så jeg venter på at blive ædt af en haj og kan intet se.
Man kan ikke bare stige op, da man kan komme til skade.
Det kan smadre ens balance.
Så jeg fik mit allerførste angstanfald.
Hvad andet kan beskrive det?
Jeg panikkede, og pludselig dukkede dykkermesteren op -
- smadrede min maske imod mit ansigt -
- kiggede mig i øjnene og bad mig trække vejret.
Han tog min hånd, og jeg tænkte: "Jeg vil knalde dig."
"Så snart vi kommer ind på land. Det er den frækkeste redningsaktion."
"Jeg elsker, når en mand tager styringen."
Og resten af dykket holdt vi i hånd som et undervandspar.
Jeg var så glad.
Mine venner kiggede på mig og gav mig fingeren.
Efter dykket kom vi op til overfladen.
Vi kom op i båden, og han tog masken af.
Og jeg tænkte: "Hovsa. Tag hellere den på igen."
Jeg stod på ski i Schweiz engang, faldt og rev mit korsbånd over.
Jeg væltede ned ad bjerget.
Jeg stod på ski som en idiot og betalte prisen.
Jeg hørte en masse kliklyde og tænkte, at mine ben var væk.
At jeg kun ville have halsen tilbage til sidst.
Langt om længe standsede jeg og kiggede op på min skiguide.
Han røg en cigaret og sagde: "Dit korsbånd er røget."
"Helikopteren kommer."
Jeg tænkte: "Helikopter? Spændende." Helikopteren kom, vi var i Alperne.
Mine tre veninder tænkte: "Igen?" Og de her to reddere sprang ud.
De løb over til mig, og jeg lå på jorden.
"Er du okay?" Jeg spillede sej. "Ja. Jeg er okay."
"Har du smerter?" "Nej."
"Ingen morfin?" "Jeg har smerter."
De bar mig væk på en båre og ind i helikopteren.
Vinden blæste med sne overalt. Det var så romantisk.
Der er to piloter og to reddere. "Jeg knalder dem alle sammen."
Et omvendt bunkepul. Se mig.
Jeg blev så tændt af den redning. Jeg var...
Men køreturen til hospitalet tog 45 minutter.
Og de talte med tyk tysk accent.
Og jeg er jøde, så dem ville jeg ikke knalde.
"De skal ikke have endnu en sejr."
"Jeg kan tage én af jer, men ikke alle fire."
Bagefter kiggede Dan underligt på mig og sagde:
"Du har brug for at falde lidt ned. Dit tempo er meget, meget hurtigt."
"Du ville få meget godt ud af at meditere."
Og for mig lød meditation som lunkent vand.
"Du skal meditere i tre måneder."
"Tre måneder? Det er lige så længe som en graviditet."
Og han sagde: "Det er ni måneder. Det ved du godt."
"Nogle er ni, nogle er tre og nogle er én. Drop det dér."
Og cannabis blev lovliggjort i Californien.
Og med det fulgte en masse oplysning, som har manglet alle de her år.
Man tog ikke længere en småkage og opdagede -
- man sad i et fly syv timer senere.
Cannabis blev min vej til meditation.
Jeg sænkede tempoet med cannabis, meditation og terapi.
Og det virkede. Jeg sænkede tempoet og talte, før jeg talte.
Før jeg mødte Dan, var det aldrig faldet mig ind.
Og med mikrodosering kan man tage 2,5 mg -
- eller 1 eller 5 mg. Man er aldrig helt væk.
Det sleb bare kanterne af mig, og jeg kvittede nyhederne.
Jeg var ikke længere så vred på Trump og Ivanka.
Jeg kunne fokusere på andre ting.
Jeg var gladere og lettere og drak mindre.
Det havde jeg aldrig troet, at jeg skulle sige.
Det var skønt, for nu er cannabis et stof -
- man kan styre og ikke omvendt.
Jeg var spændt på mulighederne -
- ikke bare i mit liv, men i vennerne og familiens liv.
Alle dem, jeg ordinerede medicin til, brugte nu cannabis.
Folk, der ikke kunne sove, prøvede en vingummi.
Folk, der havde angst, tilbød jeg pastiller eller chokolade.
Det hjalp så mange, og jeg lavede research -
- og skrev notater ned i min journal.
De bedste er, når man tager lidt cannabis og så glemmer det -
- og 45 minutter senere er alting lidt mere sprudlende.
Alle er mindre irriterende. "Ja, vi taler sammen en time endnu."
Min familie besøgte mig i L.A. til thanksgiving.
Og min søster er mormon i bedring, og jeg sagde:
"Jeg ved, du ikke kan lide sjov, men prøv den her chokolade."
"Du vil kunne lide det." Og hun sagde ja.
Hun elskede det. Hun kom ud i køkkenet en time senere.
"Jeg føler mig så varm og tilpas."
Jeg sagde: "Er det ikke skønt?" Hun sagde: "Jo."
"Det er bedre end at drikke. Jeg elsker alle."
"Ja, vil du have én til?" Hun sagde: "Kan jeg? "Ja."
Og jeg noterede i journalen: "Hun tager to."
En time senere kom hun ud i køkkenet med en frossen skinke under armen.
Jeg spurgte til det. "Vil du stege skinke nu?"
Hun sagde: "Nej, jeg så den bare i fryseren, og den mindede mig om mor."
Jeg sagde: "Søs, i seng med dig." Så vi gik ovenpå og i seng.
Jeg smed skinken i saunaen. "Den bliver klar på et tidspunkt."
Vi lå i sengen og puttede, som søstre nu gør -
- og vi grinede og morede os. Vi var som små piger.
Hun sagde: "Det er den bedste følelse."
"Tænk, at vi er i fyrrene, men stadig opfører os sådan her."
"Hvor længe kan vi fortsætte med det?"
Jeg sagde: "Det kan vi altid."
Så stak jeg min finger op i numsen på hende, og hun gik ud som et lys.
Jeg tog hen til Dan efter familiebesøget.
"Dan, cannabis har ændret mit liv."
Jeg mediterede 20 minutter hver morgen.
Ude i lufthavnen opsøgte jeg end ikke Fox News-loungen.
Jeg råbte ikke ad politisk uenige folk.
Jeg udviste medfølelse og empati.
Jeg var mere tålmodig og tænkte, før jeg talte.
"Cannabis holder familier sammen. Det var vores bedste familieferie."
"Alle kom godt ud af det sammen. Det var sjovt."
Han sagde: "Skønt. Det støtter jeg." Og så rakte han mig en appelsin.
"Den tog jeg fra mit træ i morges. Jeg tænkte, du ville have en."
Og jeg væmmedes.
Han ved, hvordan jeg har det med den farve siden valget.
Og så brød jeg ud i gråd og var så forlegen -
- for han skulle ikke se mig græde.
Jeg puttede appelsinen op foran øjnene.
Jeg holdt den og stak i den med tommelfingeren.
Saften sprøjtede mig i øjnene, hvilket gjorde ondt.
Og så græd jeg krampagtigt. Der stod snot ud overalt.
Snottet havde sneget sig op i panden på mig og så ned på kinden.
Jeg lignede Brett Kavanaugh under sin senatshøring.
Som en stor, hvid mandebaby.
Og til sidst slap jeg den.
Jeg kiggede på ham og vidste, at der ikke var nogen vej udenom.
Jeg sagde: "Jeg må fortælle dig om den dag min bror døde -
- og hvad der skete med min familie."
Jeg fortalte ham, at vi var seks søskende.
Jeg var den yngste, og Chet var den ældste.
Og han var den eneste, der forstod, at jeg blev født i overgangsalderen.
At jeg var en svedig baby.
Og at jeg med tiden måtte flytte til Antarktis og bo.
Kun han vidste, at når jeg spiste suppe -
- måtte jeg være topløs, fordi jeg svedte øjeblikkeligt.
Og det var fint som lille pige.
Men da jeg var otte, havde vi et sommerhus på Martha's Vineyard -
- og jeg begyndte at få bryster. Ikke helt bryster, men flagrepatter.
Hvor brystvorten peger nedad, før den springer ud.
Og min far sagde til min bror:
"Dæk hende til, hvis I tager ind til byen. Ikke mere topløs."
Jeg gik topløs rundt hele barndommen.
Jeg hørte det og tænkte: "Hvad taler han om?"
Og min bror tog mig med ind til byen.
Vi tog på Quaterdeck og spiste fastfood.
Det var ikke helt fastfood.
Man fik stegte muslinger eller hummersandwich.
Og jeg husker den dag. Jeg holdt min bror i hånden.
Jeg bestilte muslingesuppe, og så sagde han: "Hov, hov."
"Ingen suppe i dag." "Hvad? Jeg vil have suppe."
"Det kan vi ikke spise i dag."
"Vi kan tage den med os, men vi kan ikke sidde ned og spise."
"Jeg forklarer det, når vi kommer hjem."
Men jeg vil have det. Og han sagde: "Okay."
"Vi kan sætte os ind i bilen, så kan du spise det der."
Og jeg sagde: "Ja, ja. Fint nok." Og jeg glemmer det aldrig.
Jeg sad i min brors bil og spiste muslingesuppe topløs...
...og svedte.
Og min bror stod med ryggen op ad passagervinduet -
- for at skjule den lille otteårige nøgne pige i hans bil.
Præcis som R. Kelly.
Og vi legede en leg, hvor han kom hjem fra arbejde -
- og gik ind i mine forældres soveværelse -
- og jeg gemte mig under dynen.
Han sagde: "Hvor er hun?" Klokken var 23, og jeg gemte mig.
Og min mor sagde: "Hun er ikke her."
Jeg sagde: "Ti stille, mor. Du er ikke med i legen."
Så greb han fat i mine ankler, smed mig over skulderen -
- og løb ned i køkkenet -
- og så lavede jeg ham en stor skål morgenmad.
Jeg vidste præcis, hvor meget banan og mælk, der skulle i.
Jeg lavede det til ham, og så sad vi som et par og talte om vores dag.
Og han skulle ikke med i sommerhus det år -
- fordi han skulle ud at vandre i Wyoming.
Jeg blev sur, fordi vi kørte sammen, og han rullede vinduet ned -
- så jeg fik vinden i ansigtet og kunne sidde topløs.
Han sagde: "Bare rolig. Jeg kommer om to uger."
"Jeg efterlader dig aldrig alene med de her folk."
Og så tog han til Wyoming -
- og faldt ned fra en klippe og døde tre dage senere.
Og Dan sagde: "Hvad skete der så?"
Og jeg sagde...
"Jeg gik ud i køkkenet og smed alle morgenmadsæskerne ud."
"Det var slut med det."
"Min barndom var ovre. Vores familie var ovre."
"Jeg har ikke spist det siden."
"Hvad skete der med din familie?" "Det var forfærdeligt."
Min far var en stor, stærk mand.
Han stod for alt. Jeg havde aldrig set min far græde.
Og jeg sad shiva, som jødiske folk gør, når nogen dør -
- med hele familien, og naboer og fremmede i vores hjem.
Og min far, der var så stærk, sad på sofaen og græd som en lille baby.
Jeg kiggede på ham og var så flov.
"Hvad laver du? Hvad sker der?"
"Han er død, og du... Hvad laver du?"
"Hvor fanden er de voksne lige nu? Jeg er ni år. Hvad sker der?"
Og jeg tænkte: "Jeg må se at blive voksen."
"Det er det. Det er ovre."
På et tidspunkt tog vi tilbage til Martha's Vineyard og sommerhuset -
- og min far sad ude på verandaen ud mod vandet.
Han sad der, og mine forældres ansigter havde ændret sig.
De så pludselig gamle ud. De var grå i ansigtet.
Og jeg ville have glæden tilbage.
Jeg ville bare have, at de grinede igen.
Noget skulle ske.
Jeg gik udenfor og så min far sidde med hovedet i hænderne.
Det var en smuk solskinsdag. Jeg sagde: "Kan vi ikke gå i vandet?"
"Kom nu." Og han sagde: "Ingen skal i vandet."
"Min dreng er død."
Jeg forlod verandaen og tænkte, at jeg ville gå i vandet alene.
Og eneste regel i familien var, at man ikke gik i vandet alene.
Man kunne tage heroin eller skjule et lig, men ikke gå i vandet alene.
"Dødens gab" blev filmet der.
Vi var bange for den mekaniske haj længe.
Men jeg var ligeglad og så bange for at trodse min far.
Min far ville give mig smæk.
Jeg var bange for ham, især i den tilstand.
Men mit behov for glæde var større end min frygt.
Og jeg gik ned til vandet og blev bare ved med at gå.
Jeg svømmede 20 meter ud i vandet og vendte mig om.
Og han var gået indenfor.
Og...
Dan sagde: "Bliv i den følelse." "Det kan jeg ikke. Det gør for ondt."
"Bliv i den. Hvad føler du lige nu?" "Jeg er så vred. Så vred."
"Ja, men hvad er der under vreden?" "Jeg er så skidesåret."
"Min bror skred fra mig, da han havde lovet at komme tilbage."
"Og så skred min far fra mig." "Ja, hvad er der under sorgen?"
"Det ved jeg ikke, Dan. Det betaler jeg dig for."
Han sagde: "Afvisning."
"Du så det som en afvisning, for sådan tænker en niårig."
Vandreulykken er underordnet.
Han sagde, han kom tilbage, og det gjorde han ikke.
"I en lille piges hoved afviste han dig."
"Så afviste din far dig -
- hvilket knuste dig for anden gang, i en alder af ni år."
"Og derfor, da jeg rakte dig en appelsin, væmmedes du."
"Fordi du så er sårbar over for en mand."
"Og du stoler ikke på mænd, for de to vigtigste mænd løj."
"Deraf din mangel på empati. "Hvordan skal du kunne føle empati -
- når du ikke har sørget over dig selv?"
"Det tillod du ikke dig selv, fordi du skulle være stærk."
Og jeg kiggede på ham og hørte alt det og sagde:
"Åh gud. Jeg vil også knalde dig."
Han sagde: "Nej, du vil ikke." "Jo, det vil jeg gerne lige nu."
"Nej, du vil have én, der tager sig af dig."
"Derfor hyrer du guider og knalder guider."
"Du betaler dem for at tage sig af dig."
"Du betaler dem teknisk set også for at have sex med dig."
Jeg sagde: "Der gik du for vidt, Dan."
Jeg vidste ikke, at min brors død definerede mig.
Jeg vidste ikke, jeg kunne sige nej til at lade døden definere mig.
Nu sad jeg med en, der kunne hjælpe mig med at bearbejde det -
- og ændre den del af mig, der opførte sig som en niårig -
- til en selvrealiseret voksen.
En, der bedre forstod nu, hvad det betød at grave dybt -
- og indrømme, at man led og derved kunne give slip på den smerte.
Min brors død skulle ikke længere definere min eksistens.
Det er en del af, hvem jeg er, den største, men ikke hele mig.
Jeg definerer mig selv. Jeg bestemmer, hvem jeg er.
Det gør ingen andre begivenheder eller personer.
Jeg bestemmer min adfærd og ved nu, at sårbarhed ikke er en svaghed.
At sårbarhed er en styrke.
Så jeg var glad. Jeg tog hjem og pakkede min kuffert.
Jeg skulle til Florida næste dag for at besøge scientologerne...
...for at prøve at tale dem til fornuft.
Jeg sad på flyet og havde det skønt.
Nu forstod jeg, hvorfor jeg reagerede sådan.
Jeg var ikke vred på, Trump. Jeg hader ham -
- men det repræsenterede den anden gang, mit liv styrtede i grus.
Det var en trigger. Det gav mening.
Jeg samlede alle trådene og var så taknemmelig.
Jeg sad i flyet og så en stor mand komme gående.
"Bare han ikke skal sidde ved siden af mig."
Jeg kunne se på kropstypen, at han var Trump-tilhænger.
Han lignede en opsvulmet tæge.
Og han havde de her bukser på. Det var ikke denim.
Det lignede denim, men det var stof. Jeg var ikke glad.
"Det kan jeg ikke lide."
Men så tænkte jeg: "Nej. Sådan er du ikke længere."
"Du dømmer ikke folk ud fra deres denimagtige bukser."
"Han er en mand med en familie."
"Tænk på det indre." Det havde Dan lært mig.
"Det er en mand med en familie." Jeg lukkede øjnene.
"Det her er en mulighed for at tale med en person -
- der stemte på Trump, og jeg kan være sød og gavmild."
"Jeg kan prøve at forstå, hvorfor han ville gøre sådan noget."
Så jeg lukkede øjnene og trak vejret. "Mulighed, mulighed."
"Tænk på hans familie og kone. Hun hader ham sikkert også."
"Nej, koner elsker deres mænd. Han har børn. Han er nogens far."
"De hader ham sgu også."
"Hvis de så hans tøj, ville de også være sure."
"Nej, jeg kan godt det her."
Jeg bestilte en skål morgenmad for første gang i 30 år.
"Nu spiser jeg en skål morgenmad med en republikaner på sidelinjen."
Jeg tog en bid, og der lugtede jeg den første prut.
Der var otte.
Jeg talte dem, fordi de var som tsunamier.
Man troede, den ene var ovre og færdig.
Som med en tsunami, hvor vandet trækker sig tilbage -
- og folk slapper af, og så rammer endnu en bølge.
Ved den første tænkte jeg: "Vent, var det mig?"
Og efter den anden tænkte jeg: "Han fiser på mig."
"Den her Trump-tilhænger tester mig rigtig meget lige nu."
Så tænkte jeg: "Han har brug for et trussebind."
"Han har brug for doxycycline." Så jeg tog nogen fra tasken.
Jeg tog en, lagde en på hans tallerken og lukkede mine øjne.
"Bare træk vejret. Du klarer også det her."
"Bare endnu en udfordring."
Jeg indåndede luften fra hans røvhul. Niksen.
Jeg huskede åndedrætsøvelserne fra min fiktive datter.
Jeg holdt øjnene lukket og havde mistet appetitten.
Da stewardessen tog min bakke -
- kiggede jeg ikke op, men prøvede at bevare fatningen.
Og så gik han på toilettet.
Hun kom hen og spurgte, om jeg var okay.
Jeg sagde: "Er du?"
Så kiggede jeg på de andre gidsler.
Jeg sagde: "Folk vil dø på det her fly."
Hun sagde: "Forhåbentlig er han i gang med at komme af med det."
"Hvad? Det kan du ikke sige. Komme af med det?"
"Ring til lufthavnen i Florida. Er der et hospital der?"
"Han har brug for en koloskopi."
"Tjek, om der er en læge eller dyrlæge om bord."
"Han tog på Chipotle, og så gik det helt galt."
Han kom tilbage, og hun gik. "Åh gud. Okay, okay."
"Du må finde den mest kærlige måde at fortælle personen -
- at han skal lade være med at prutte."
Han satte sig ned, og det var højlydt.
Jeg sagde: "Hr., er De sød at lade være med det, De gør."
Han sagde: "Hvabehar?" "Stop det dér med din numse."
Så sad jeg sådan her resten af flyveturen.
Jeg rokkede som en baby.
"Sig ikke andet. Vær ikke en kusse. Start ikke en konfrontation."
"Du pruttede også."
"Du har haft stramme situationer. Husk Panda Express."
"Døm ham ikke."
Jeg var så glad, da vi gjorde klar til landing.
Et halvt år før, jeg var startet i terapi -
- var han gået på toilettet, mens jeg havde startet en bande.
Jeg ville være lederen.
Jeg havde gået efter struben, revet ham ned på gulvet -
- vendt ham om som en baby og klipset hans røvhul sammen.
Men det gjorde jeg ikke, fordi jeg har udviklet mig.
Og det hedder babyskridt.
Da vi skulle forlade flyet, tog han sine ting.
Der var ingen øjenkontakt. Vi fik aldrig det ønskede forhold -
- fordi han ødelagde det med sit røvhul.
Stewardessen kom hen og sagde: "Det var en fornøjelse."
"Ja, tak. Fornøjelsen var helt på din side."
Hun sagde: "Må jeg spørge om noget?" "Ja, selvfølgelig."
"Jeg hørte en sjov historie om dig engang."
Jeg sagde: "Er det sandt? Hvilken en?"
"Jeg hørte, at du var så høj -
- at du prøvede at forlade et fly midt under flyvningen."
Jeg sagde: "Den historie har jeg også hørt."
"Det var Elizabeth Banks."
Tak, alle sammen!
Vil I have nogle gratis appelsiner?
Værsgo. Tak, New Jersey! Det er godt at være hjemme!
Ja! Tak, alle sammen. Mange tak.
Tekster: Louise Tang Iyuno-SDI Group