МАТРИЦАТА
ВЪЗКРЕСЕНИЯ
Сек, влязох. - Капитане.
Беше прав. Покривът е стъклен.
Има сериозни смущения.
Странно. Някакъв вид модал.
Прилича на стар код.
Много ми е познато.
Сложи маркер. Викам помощ.
Ще го проверя. - Бъгс?
Ако генералът ни усети...
Само надниквам, спокойно.
Чу ли това?
Май следят сигнала ни.
Бъгс, прилича на капан.
Бъгс!
Стой! Не мърдай!
Ще стреляме!
Много бавно вдигни ръце.
ХОТЕЛ "СЪРЦЕТО НА ГРАДА"
ОТДАВАМЕ ПОЧАСОВО СВОБОДНИ СТАИ
Почна се!
Къде отивате?
Предупредиха ви, лейтенант.
Ще се справим с едно момиченце.
Губите си времето! Моите хора вече я водят.
Не, лейтенанте,
вашите хора са вече мъртви.
Сек, с мен ли си?
Този код се срива.
Чезнеш ми. Мини на звук.
Това е в разрез с протоколите на генерала.
Знам.
Но тук става нещо.
Нещо важно.
Мамка му!
Знаем какво следва.
Тя ги разкатава.
Сега се обажда.
Линията се следи.
И после... - Бяга да се спаси.
Има ли агенти?
Знаем историята.
Оттук е започнало всичко.
По дяволите.
Оттук е започнал той.
Мислиш, че този модал е примка? Или симулатор?
Някакъв код, развиващ програми в какво?
Не знам.
Но ще разбера.
Добре.
Такова дежавю и някак очевидно невярно.
Защо ще правиш нещо ново със стар код?
Не знам.
Ако тя е Тринити, не се случва това.
Може би не е историята, която си мислим.
Бъгс, трябва да изчезнеш!
Явно е капан.
По дяволите.
Продължавайте си.
Свободно!
Аз просто...
си тръгвам.
Убийте я.
АНДЕРСЪН
ЗА ТЕЗИ, КОИТО ОБИЧАТ ДА ЯДАТ ГОВНА
О, Сек!
Защо ме спаси? - Първо ти.
Коя си и откъде дойде?
Добре.
Казвам се Бъгс.
Като "Бъгс Бъни".
И подслушващо устройство.
Знаеш ли, че това е модал?
Какво е "модал"?
Симулация, развиваща програми.
Нали знаеш, че ти си...
Дигитално създание?
Знам какво съм.
Както знам, че работата ми е да гоня и убивам създания.
Като теб.
И все пак...
Ето ни тук.
Другите агенти знаят ли за тази стая?
Ти как я откри?
Никой не влизаше при ключаря
и започнах да търся.
Колкото повече търсиш, толкова повече откриваш.
Историята на живота ми.
Какво?
Май познавам тази стая.
МЕТАКОРТЕКС
Майко мила!
Това е апартаментът му.
На Томас Андерсън ли?
Търсих навсякъде. Той не съществува.
Престана да бъде Томас много отдавна.
Може би го познаваш с истинското му име.
Нео.
Познаваш го.
Добре.
Не мога да повярвам, след толкова години.
Повечето хора смятат, че Нео е мъртъв.
Но знам, че не е.
Защото съм го виждала.
Къде?
Не мога лесно да го обясня, но...
В момента, в който ме погледна...
Усетих как нещо...
отключва съзнанието ми.
Добре.
Нещо подобно се случи с мен.
Видях тази схема.
Беше навсякъде.
Без да знаем сме вкарани в странен, повтарящ се цикъл.
Някак си аз го видях в огледалото.
Като потрепване, но точно както ти каза.
И изведнъж разбрах.
Това не е реалният свят.
За първи път имах истинска цел.
Знаех кой съм
и какво трябва да направя.
Кой си ти?
И какво трябва да направиш?
Аз съм...
Морфей.
И трябва да намеря Нео.
Морфей.
Добре...
О, боже!
Трябва да те измъкна.
Да разбера кой е направил този модал.
Добре, ела с мен.
Трябва да си наистина готов да тръгнеш.
Ако не си и мислиш, че тук ти е мястото...
Наричаш това избор?
Когато ми предложиха това,
заговорих за двоични концепции
и как няма начин да преглътна символичния край на живота си.
Жената се изсмя, че не схващам най-важното.
Какво е то?
Изборът е илюзия.
Вече си решил какво ще направиш.
Вярно е.
Добре.
Стара сграда със стъклен покрив и много стълби.
"Лафайет".
Една от вратите води там.
Не се бори. - Какво става?
Дишай!
Извличането е същото за хора и програми.
Добре.
Здрасти. - Здрасти.
Не бях слагал други очила.
Стоят ти добре. Коя врата?
Трябва да е... - Добре.
Агент Уайт.
Агент Смит?
Върви!
Сек! Чуваш ли ме?
Мислех, че съм те загубил.
Закарай ни до прозореца.
Бъгс! Той е агент!
Този прозорец! Бързо!
ИЗКЛЮЧИТЕЛЕН ДИЗАЙН НА ИГРА ТОМАС АНДЕРСЪН
"БАЙНАРИ"
ИГРА НА ГОДИНАТА 1999 "МАТРИЦАТА"
Какво...
ПРОБИВ НА ПЕРИМЕТЪРА
Какво става?
Проблеми?
Нещо заби.
Добро утро, Боби. Добро утро, пич.
Какъв прекрасен ден да си жив, а?
Проблемо?
Изгубил е нещо.
Стар код от "Матрицата"?
Малък модален експеримент.
За "Байнари"?
16:00 - БЮДЖЕТ
Трябва ми кафе.
Кафе? Готово! Аз черпя.
Въобще не те бъзикам,
когато играх трилогията за първи път, бях разтърсен.
Парадоксът - свободна воля или съдба.
Дали сме просто програмирани алгоритми,
или можем да избягаме от това?
Гениално в контекста на играта, впрочем.
Казах ли ти, че ми превзе живота?
Повтарях седми клас.
Играта ти почти ме съсипа.
Казвал си ми. - Но ето ни тук.
Кажете, г-н Андерсън, свободна воля ли е,
или съдба?
О, да.
Ето я и нея.
Мамче за чукане.
Кофти го казах. Съжалявам.
Аз съм задръстеняк, отгледан от машини.
Защо не си тръгнеш?
Не, моля те! Ще се държа прилично, обещавам.
Много прилично.
Разбира се.
Говорил ли си с нея?
Знаеш ли какво...
След всичко, което направи за мен, нека направя това за теб.
Джуд, недей, спри!
Извинете! - Благодаря.
Здравейте!
Малко е импровизирано. Аз съм Джуд Галагър.
Работя във фирма за игри "Деус Махина".
Здравей, Джуд. Аз съм Тифани.
Тифани! Това не го очаквах...
Мама обожаваше Одри Хепбърн.
А това е моят много добър приятел Томас Андерсън.
Той е истинска знаменитост,
смятан за най-добрия гейм дизайнер на нашето поколение.
Извинявам се за това...
Джуд... - Говори с нея!
Здравей, Томас. Казват ми "Тиф".
Здравей.
Познаваме ли се?
И двамата идваме тук.
Може ли малко?
Искаш да забиеш майка ми ли?
Брандън!
Само една хапка?
Скъпа! Какво става? Ще закъснеем.
Това е съпругът ми Чад.
Приятно ми е.
Кали ще закъснее за тренировка.
Да. Извинете.
Хайде, деца, тръгваме!
МОДАЛ 101 НЕ Е НАМЕРЕН
Какво?
МОДАЛ 101: ФАЙЛ ИЗТРИТ
Извинявай. Шефът те вика.
"Милиарди хора просто живеят живота си
в забвение."
Обожавам тази реплика.
Нали ти си я писал?
Всеки път, като застана тук...
Така де - леле майко!
Толкова съвършено, че изглежда фалшиво.
Нали?
Да.
Разбира се.
Седни.
Цигара?
Не ги ли отказа?
Отказах да ги отказвам.
Сега са тайно удоволствие.
Мога да те улесня.
Знам, че "Байнари" е над бюджета.
Не е за "Байнари". Много по-голямо е.
Говорим за бъдещето ни, което е болна тема предвид миналото ни.
Какво имаш предвид?
Как върви терапията?
Добре.
Някакви...
епизоди?
Не.
Страхотно!
Виж, Том, винаги сме имали разногласия.
Как определи първата ни среща?
С идеалната атмосфера на разпит във ФБР.
Но виж това място.
Ние го постигнахме.
Заедно.
Да.
И сега какво?
Нещата се промениха. Пазарът е труден.
Разбираш защо обичните ни шефове от "Уорнър Брадърс"
ще правят продължение на трилогията.
Какво?
Правят го със или без нас.
Мислех, че не могат.
О, могат!
Бяха ясни, че ще ни скъсат договора, ако не участваме.
Наистина ли?
Каза, че тази история е приключила за теб,
но това е проблемът на историите.
Никога не свършват наистина.
Разказваме същите истории от едно време,
само че с променени имена и лица.
Но, да ти кажа, дори малко се развълнувах.
След толкова години да се върнем там, където започна всичко.
Обратно в "Матрицата".
Говорих с маркетинга...
Том?
Да.
Добре ли си?
Да.
Какво почувства в този момент?
Какво почувствах?
Почувствах, че или преживявам психически срив,
или живея в компютърно генерирана реалност,
която ме е затворила...
Отново.
Не е голям избор.
Не.
Може би не е толкова двоично,
може би има други начини да си го обясним.
Да.
Томас, ти си оцелял самоубиец,
надарен с огромно въображение.
Тези факти се комбинират в опасни измислици в живота ти.
Вчера си бил на среща с бизнес партньора си
и той те е притиснал
да правиш игра, която се закле да не докосваш.
Тази атака е отнела гласа ти.
Той те е насилил и умът ти е отвърнал.
С това, което той е направил с теб.
Говорихме за ползата от адаптивен гняв в лечението на травми.
Не си и помислям, че повтаряш първоначалния срив,
а смятам, че този епизод е здравословна самозащита.
И най-важното - помня колко ти беше трудно да споделяш такива неща.
Което ми показва колко далеч сме стигнали.
Искаш ли да продължиш лекарствата?
Да.
Първо, говоря от името на всички,
като казвам, че съм много развълнувана
да работя по играта, която...
"промени играта".
В плика пред вас са проучванията от фокус групите.
Имате пълна разбивка,
включително асоциирането на ключови думи с марката.
Първите две са "оригинално" и "свежо",
които е добре да помним,
започвайки работа по "Матрицата 4".
И кой знае колко още?
АЛАРМА
Защо "Матрицата" бе различна? Бъркаше ти в главата.
Именно.
Хората искат да им бъркаме в мозъка
и да им включваме "егати" лампичката.
Защо "Матрицата" бе различна? Бъркаше ти в главата.
Хората искат да им бъркаме в мозъка
и да им включваме "мамка му, какво стана" лампичката.
Аз не харесвах първата, както някои от вас.
Честно казано, имам непоносимост
към неща, които изискват обяснения.
Обичам игрите големи, шумни и тъпи.
С оръжия! Много оръжия!
"Матрицата" означава хаос.
Безсмисленият екшън не е наш стил. - Права е.
"Матрицата" е мозъчно порно. Философия в лъскав
и стегнат латекс.
Идеите са новото "секси".
ПО-ЛЕСНО СЕ ПОГРЕБВА РЕАЛНОСТТА, ОТКОЛКОТО СЕ ИЗТРИВАТ МЕЧТИТЕ.
АЛИСА В СТРАНАТА НА ЧУДЕСАТА
Очевидно "Матрицата" е... - Транс-политика.
Криптофашизъм.
Метафора... - За капиталистическа експлоатация.
Това не трябва да бъде поредният рестарт, препрочит, римейк...
Защо не? Това се продава.
Влизаме в грешната заешка дупка.
Като кажеш "Матрицата" на някого...
Кажеш "Матрицата"...
"Матрицата"...
И си представя това!
Нека обобщя целта ни в една дума.
Бавен куршум.
Това са две думи.
Трябва ни нов "бавен куршум".
Трябва отново да направим революция в игрите.
Отново революция в игрите!
Добър ден, Тиф.
Обичайното?
Знаеш ли, Скрос, ще полудувам.
Днес ще пия кортадо.
Направо извратено!
Може ли аз да почерпя?
О, здрасти.
Здравей.
Помня, че исках семейство,
но дали защото от жените се очаква да го искат?
Откъде знаеш дали искаш нещо,
или възпитанието ти те е програмирало така?
Плащам на психиатъра си много пари, за да ми отговаря на тези въпроси.
Умно.
И аз трябва да ходя на терапия, но съм твърде уморена.
Децата са изтощаващи.
Не знам. Нямам деца.
Да, знам това.
Извинявай. Проверих те в Гугъл.
Какво е да си световноизвестен дизайнер на игри?
Сигурно е страхотно.
Много работа.
Понякога е страхотно.
През повечето време...
Не знам.
Но си създал "Матрицата". Дори аз го знам.
Да, забавлявахме децата.
Струваше ли си?
Може ли да попитам нещо за играта ти?
Разбира се.
На себе си ли базира главния герой?
В него има доста от мен.
Може би твърде много.
Може ли да те питам още нещо?
Моля.
В играта ти има жена.
Тринити.
Което също е странно съвпадение.
О, да.
Тя ми харесва.
Харесвам Тринити.
И "Дукати"-то й.
Друго съвпадение - обожавам мотори.
Сглобяваме ги с приятеля ми Куш.
Сериозно?
Ти си имаш психиатър, аз си имам моторите.
Гледах картинки от играта ти. И Тринити.
Показах една сцена на Чад и го попитах: "Какво мислиш?"
Не схвана, докато не му казах:
"Не мислиш ли, че прилича на мен?"
Знаеш ли как реагира?
Изсмя се.
И аз се изсмях. Сякаш беше шега.
И как може да не е?
Толкова се вбесих.
Затова, че се изсмях.
Идваше ми да го изритам много силно.
Не твърде силно. Само колкото да му разбия ченето.
Вероятно вече съжаляваш, че седна с мен.
Това е най-хубавото нещо, което съм правил от много време.
Трябва да вдигна.
Кажете, Тиф е.
О, господи, не.
Веднага идвам.
Най-малкият ми си напъхал лего в носа.
Трябва да вървя.
Надявам се пак да се видим.
Включена е аварийната система.
Вървете спокойно към най-близкия изход и напуснете сградата.
Какво става?
Вероятно някой 14-годишен ни е хакнал.
Ядосан от последния ъпдейт. - Или просто кретен.
Вървете към изходите. Сградата се евакуира.
СЪОБЩЕНИЕ ОТ НЕИЗВЕСТЕН
Здравей, Нео
Ако искаш отговори на въпросите си, отиди до вратата в края на залата.
Тръгвай сега!
Кой е?
Знаеш кой.
Джуд?
Джуд!
Най-после!
Не бях сигурен за имитацията, но не се сдържах.
Какво?
Морфей Първи. До прозореца.
Светкавици, гръм и театралност.
"Най-после!"
А години по-късно излизам от тоалетна клетка.
Трагедия или фарс?
Познавам те.
Не всеки ден срещаш създателя си.
Това не е възможно!
Определено е!
Не може да си герой от моя код.
100% натурален.
Как?
Всички обяснения, които са ти нужни.
Не.
Не...
Как така "не"?
Ти го искаше и го направи. Всичко е твоя идея.
Беше тест. Експеримент.
Експеримент?
Сложи ме в мъничък модал
да си блъскам главата, докато едва не полудях да те търся,
като експеримент?
Изходът се разпада. - Не е взел хапчето.
Няма време!
Знам, остави го да осмисли.
Знае ли колко е трудно да хакнеш огледало?
Още е отворено.
Това... не може да е истина!
Целта е прихваната!
Това не се случва.
Всичко е в ума ми!
Хей, ти! Спри!
Не може да е истина.
Стой! Не мърдай!
Нео!
О, боже!
Нео!
Г-н Андерсън!
Не!
Не може да бъде!
Липсваше ми.
Всичко е в ума ми.
Чуваш ли ме, Томас?
Следвай гласа ми.
Усети върховете на пръстите си. Какво докосват?
Звънчето.
Чуваш ли звънчето?
Помниш ли какво стана? Как се озова тук?
ДЕЖАВЮ
Дошъл си пеш.
Чух Дежавю отвън, отворих вратата и те заварих тук.
Ще можеш ли да говориш за това?
Когато започнахме,
ти не можеше да различиш реалност от измислица.
Дойде, след като се опита да скочиш от сграда.
Каза, че си искал да... отлетиш.
Оттогава постигнахме голям напредък,
но в момента изглеждаш особено притеснен.
Как започна всичко?
Той ми прати съобщение.
Кой?
Морфей.
Значи се е върнал.
Не беше точно той.
Беше програма, която кодирах за един модал.
И този "модал" Морфей
искаше да те изведе от виртуална реалност, наречена Матрицата?
Луд ли съм?
Не използваме тази дума тук.
Коя дума да използвам?
Коя дума обяснява случващото се с мен?
Може ли да видя съобщението?
Изтрито е.
Ако се качим в колата ми и отидем в твоя офис,
какво мислиш, че ще намерим?
Нищо.
Защото не е имало нападение.
Никой не е бил убит.
Никой не ми е писал.
Мозъкът ми е измислил всичко.
Това ли трябва да кажа?
Вярваш ли го?
Изглеждаше реално.
Разбира се.
Твоята амбиция бе да направиш игра, неразличима от реалността.
За да го постигнеш,
си вкарал елементи от живота си в разказа.
Подсъзнателният гняв към бизнес партньора ти
го е направил твой враг.
Омъжена жена на име Тифани е "Тринити" в този обречен романс.
Дори омразата ти към котката ми е в "Матрицата".
Няма нищо лошо в това.
Така правят творците.
Но се превръща в проблем, когато фантазиите застрашават нас или други хора.
Не искаме никой да пострада.
Нали, Томас?
Здравей, Томас. Казват ми "Тиф".
Коя си ти? - Казвам се Тринити.
Никой не може да ти каже, че си влюбен. Просто го усещаш.
До мозъка на костите си.
Усещаш ли това?
Няма да те оставя.
Трябва да забравиш всичко, Нео.
Освободи ума си.
ДЖУД
Изглежда лесно.
"Освобождавам ума си." Глупости!
Добре.
Освобождавам ума си.
Политам...
Или падам.
Коя си пък ти?
Няма как да ме помниш,
но преди доста време ти промени живота ми.
Когато скочи от друг покрив.
Тогава бях като другите батерии, с измислен живот,
когато погледнах нагоре и видях теб.
Беше различен, но аз видях
истинския теб,
само секунда преди...
да скочиш.
Но ти не падна.
Ти ли хакна моя модал?
Да.
Това ще е Джуд.
Не ти е приятел, а надзорник - програма-контрольор.
Той идва насам и води агенти.
Джуд.
Брат, цяла нощ ти звъня. Имаме голямо проблемо!
Сам ли си?
Това е секси въпрос, пич.
Не приличат на типични агенти.
Ползват ботове с нормален вид и вече са навсякъде,
не знаеш на кого да вярваш.
Защо да вярвам на теб?
Защото ако отворят тази врата, губим хака.
Ще ме заловят и убият,
а теб ще върнат в симулатора, проектиран за теб,
както последния път, когато опита да излезеш.
Знам защо си оставил модала отворен.
Искал си някой да освободи Морфей.
И с него успяхме да стигнем до теб.
Знам тези неща също както знаех, че някой ден ще те намеря.
И че тогава ще си готов за това.
Ако искаш истината, Нео,
ще трябва да ме последваш.
Добре.
Къде сме?
В Токио.
Подвижен портал се следи по-трудно.
Сек е най-добрият. - Порталът е чист.
Не улавям сенки.
Не си спомням това.
Вече не тичаме към телефонни кабини.
Вратата вдясно.
Декор и актьори.
О, не.
Всичко е декор
и актьори.
След като първият ни контакт мина зле, решихме, че елементи от миналото ти
може да те вкарат в настоящето.
Нищо не успокоява нервите както...
малко носталгия.
Това са кадри от играта ти.
"Времето е винаги против нас."
И така нататък...
"Никой не може да ти каже какво е Матрицата." Дрън-дрън.
Трябва да я видиш, за да повярваш.
Време е да полетиш.
Чакай.
Ако това е реално,
ако не съм си изгубил ума, значи всичко това...
се е случило?
Но ако е така...
значи сме умрели.
Очевидно не сте.
Защо машините са те опазили
и са положили толкова труд да те скрият,
все още не знаем.
Да ме скрият?
Работех във фирма, произвеждаща игра "Матрицата".
Не изглежда да са се опитвали да крият нещо.
Следим фирмата от години. Проверихме всеки Томас Андерсън.
Не разбрахме защо просто не са променили дигиталния ти образ.
Капсулите генерират този образ чрез система, наречена "Подобие".
Така се виждаш ти.
Някак са успели да променят дигиталния ти профил.
Така те виждат всички останали.
Двайсет години?
Защо ви е отнело 20 години да ме намерите?
Отне ни много повече.
Минаха над 60 години, откакто ти и Тринити влетяхте в един от градовете на машините.
Какво?
Не знаем толкова много неща.
Като защо едва остаряваш и колко пъти са променяли образа ти.
Но от това, което знаем,
изглежда никой не те е намерил, защото ти не си го искал.
Не е вярно. - Може би.
Може би не са верни и слуховете, че си изчезнал,
защото си работил с машините от самото начало.
Морфей, престани!
Казвам само, че сега е моментът
да ни покажеш какво е реално.
Ако искаш да излезеш,
ще вземеш това хапче.
Но ако вече си там, където ти харесва,
можеш да се върнеш към това.
Всеки ден.
Отново и отново. Завинаги.
Мамка му.
Дръж връзката.
Дай локацията на Сибебе.
Имам сигнал. Слаб е.
Извън системата е.
Капитане, засичам странни неща.
Какво? - Някаква "присадка".
Томас?
О, боже!
О, не!
Имаме компания. - Как ни намериха?
Томас, това не е реално.
Преживяваш сериозен психичен срив.
Лекси? - Още малко.
Томас?
Томас, моля те. Това не е игра.
Пипни ръката ми.
Тя е в реалността.
Стой с мен.
Не...
Стой с мен.
Нео!
Морфей!
Да вървим!
Активират ботове. - Цял рояк.
Хайде!
Имам хак в тоалетната. По-бързо.
Да.
Хайде!
Сек, накъде?
Това огледало. - Какво?
Няма да минем.
Трябва, нямам друг изход.
Знам.
Мисли в перспектива. Приближаваш и става по-голямо.
Добре, хайде.
Влизай!
Тринити.
Не!
Добре дошъл отново в реалния свят.
Тринити.
К'во става, докторе?
Тялото му е било щателно поддържано,
но не изглежда добре.
Губим го. - Шок със студен рестарт.
Действай!
Помня това.
Конструкторът.
Между всичко
и нищо.
Добре дошъл у нас.
Разпускам в мрежата на кораба
и научавам всичко за теб.
И за мен.
Внимателно. Ще ти размъти главата.
Спомените, превърнати в измислица, по-малко реални ли са?
Измислица ли е реалност, основана на спомени?
Що се отнася до моята роля в това, предполагам,
че си ме написал като алгоритмично отражение на две сили,
помогнали ти да се изградиш,
Морфей и агент Смит.
Комбо-пакет от нетипичен код, който е...
меко казано леко откачен.
Но се получи, защото сме тук.
Сега лошата новина.
Мозъкът ти е дрогиран от говната,
с които Матрицата те тъпче от години.
Много дрогиран.
Сега си в абстиненция.
Док-ботовете дават малък шанс да оцелееш.
Но пък те не те познават като мен.
Аз знам точно какво ти е нужно.
Ти се шегуваш.
Няма шега.
Може би това е първият ден от остатъка от живота ти.
Но ако го искаш...
Трябва да се биеш за него.
Не. Приключих с битките.
Дали?
Какво прави той?
О, да, научили са те добре.
Накарали са те да вярваш, че заслужаваш техния свят.
Но частица от теб усети лъжата.
Частица от теб си спомни кое е реално.
Ти не ме познаваш.
Дали?
Познавам те, защото знам какво все още има значение за теб.
Знам, че затова си тук, затова още се биеш
и затова няма да се откажеш.
Хайде, Нео!
Това е!
Последният ти шанс.
Бий се за живота си, ако искаш пак да видиш Тринити.
Хайде, Нео! Бий се за нея!
Леле майко!
Бий се за нея!
Здрасти. - Здрасти.
Може ли да...
Как си?
Ако това наистина е реалността,
значи те са отнели живота ми
и са го превърнали във видеоигра.
Как съм според теб?
Не знам.
Дори не знам какво знам.
Там е работата.
Ако не знаем кое е реалното,
не можем да се противим.
Взели са твоята история,
нещото, което означава
толкова много за хора като мен,
и са я превърнали в нещо тривиално.
Това прави Матрицата.
Превръща всяка идея в оръжие.
Всяка мечта.
Всичко, което е важно за нас.
Да погребат истината в нещо така обикновено като видеоигра.
Звучиш като Оракула.
Слушала съм много за нея.
Изчезнала е, преди да се освободя.
Изчезнала?
Когато са качили тази нова версия на Матрицата,
е имало чистка.
Обещаха мир, а ни направиха чистка.
Не.
Не, имаше мир.
Ти го направи възможно и това промени всичко.
Не изглежда нещо да се е променило.
Матрицата е същата, ако не и по-лоша.
А аз съм там, откъдето започнах.
Като че ли всичко, което направих...
Всичко, което направихме...
Не е имало смисъл.
Всичко имаше смисъл.
Мога да ти покажа.
МНЕМОЗИНА ПРОИЗВЕДЕН В ЕС - 2274 Г.
Това е моят екипаж.
Нашият оператор Сек.
Секвоя. Но всички ми викат Сек.
Приятно ми е.
Татко обичаше дърветата.
Когато избягал от Матрицата и разбрал, че вече не съществуват,
щял да умре.
За щастие е срещнал мама
и ето ме мен.
Това са Лекси, Бърг и Елстър.
Здравейте.
Познавал си дядо ми. Капитан Роланд.
Роланд е твой дядо?
Шегуваше се как никога не е вярвал в теб.
Но насаме ми каза, че си освободил ума му за втори път.
Не искам да звуча като луд фен, но това е огромен момент за мен.
Бърг е нашият неолог.
Какво?
Има много хора като мен, които са леко обсебени от живота ти.
Нямаше да разпозная модала ти, ако не беше той.
Когато имаш време, имам около милион въпроса.
Аз също. Като започнем от тях.
Всичко е наред.
Ела да се запознаеш.
Това е Сибебе.
Това е Октакъл.
Това е Луминейт.
Машините сега са на наша страна?
Те са синтиенти. Предпочитат го пред "машини".
Контактът ти с Града на синтиентите повлия на техния свят.
Това имах предвид.
Ти промени онова, което никой не вярваше, че може.
Значението на "наша страна".
Сибебе и Октакъл рискуваха живота си да те извадят.
Благодаря.
Но защо?
Не всички искат контрол.
Както не всички искат свобода.
Какво е това?
Екзоморфни частици. Доста ново е.
Дава на програмите достъп до този свят.
С малки ограничения.
Ограниченията са в света на ограничените.
Морфей.
Благодаря ти.
За мен беше чест.
Как работи това?
Парамагнитни трептения.
Мога да ти сваля наръчника за този код.
Разбира се. - Свалянето беше забавно.
Сега е само наръчници и диагностика.
Може ли да ги попитам нещо?
Когато ме изключихте, имаше още една капсула.
Да. Анализирахме данните.
Може би е Тринити.
Тя е.
Подозирах, че ще водим този разговор.
Виж, ти не беше типичното "откачи и бягай".
Беше в странна кула, Сибебе не бе влизала там и сега е в изгнание.
Изгърмяхме куршума си за теб.
Дори да е Тринити и да иска свобода,
нямаме представа как да го направим.
Все още.
Никой не вярваше, че ще намерим него.
Но успяхме.
Добре.
Не знаем как да я измъкнем... Все още.
Капитане, наближаваме зоната за сигурност.
Пристигнахме.
Зион?
Седни.
Това е Хано. Най-добрият пилот в нашия флот.
Доста синтиенти заслужават това звание преди мен.
"Мнемозина", разрешено кацане. Добре дошли у дома.
Благодаря, контрол.
Ще катастрофираме.
Генералът осъзна, че няма как да победи стражите
и станахме по-добри в криенето.
Добре дошъл в Йо.
Йо.
Това изглежда истинско.
Био-небе.
Нещо като оранжерия.
Много по-сложно е.
Извлича вода от повърхността, хидратира въздуха.
Балансира ЕКО и СРИ циклите.
А и...
е доста хубаво за гледане.
За разлика от това.
Май генералът ни е изпратил посрещачи.
Да му се не види!
Наистина си ти.
Ниоба?
С повече бръчки и по-малко зъби.
Но достатъчно мъдра да знам, че не зная нищо.
Със сигурност не очаквах това.
Нито пък аз.
Казах ти, че е жив.
Капитане, вие и екипажът ви сте наказани.
Генерале, нека обясня...
Протоколите са въведени за защита на всички.
Съжалявам. Видях възможност и се страхувах, че ще го изгубим.
Но, генерале, хората чакаха толкова време.
Намерихме Избрания.
Не вярвам в Избрания.
Никога не съм вярвала.
Не...
Аз също.
Но някога ти ми повери кораба си
против заповедите на Съвета.
Тогава светът беше различен.
Ние бяхме различни.
Явете се на доковете.
Почистете "Мнемозина".
Предайте кодовете си за достъп.
Приключихме с вас, капитане.
Трябва да поговорим.
Когато се понесе слух,
че може да си ти...
Не знаех как ще се почувствам в този момент.
Радвам се да те видя.
И аз се радвам да те видя.
Далеч е от скоросмъртницата на Дозер.
Да.
Много неща се промениха.
Освен, може би, ти.
Помниш ли това?
Лесно е да забравиш колко шум вкарва в главата ти Матрицата,
докато не се изключиш.
Да.
Нещо друго издава подобен шум.
Заглушава всичко друго,
точно като Матрицата.
Войната.
Стоях на барикадата пред Храма.
Взирах се в армията от стражи.
Чаках да ни избият до крак.
Но изведнъж... те си тръгнаха.
Казаха, че ти си ни спасил.
Не го повярвах.
Всяка нощ сънувах сирените за тревога.
Но после...
се събуждах в това.
Тишина.
Сега се срамувам
от своя песимизъм и колко време ми отне да повярвам,
че е възможен свят без война.
Ти ми подари това.
Ти даде този дар на всички ни.
И това е дар, който продължава да дава плодове.
Помогни ми да стана.
Да се разходим.
Прекрасно.
Това е Фрея, главен ботаник.
А това е Килиън, нашият главен дигитолог.
Предполагам, че гостът ни няма нужда от представяне.
Нищо не пътува по-бързо от светлината.
Освен клюките.
Добре дошъл в Градината, Нео.
Ягода?
С код от Матрицата успяхме да възстановим ДНК структурата им.
И те растат тук?
Не е лесно да промениш генома и фотосинтезираш био-небе, но...
Имаме напредък.
Хайде, опитай я.
Много се надяваме на боровинките.
Помниш боклуците, които ядяхме.
Кашата с вкус на ръжда.
Зион не би могъл да направи нещо подобно.
Защо?
Защото ни трябваха синтиенти
и неговата дигитална интелигентност.
Зион живееше в миналото, във война.
В своя собствена Матрица.
Те вярваха, че изборът беше между "нас" и "тях".
А този град бе построен от нас
и от тях.
Какво стана със Зион?
Чаках да зададеш този въпрос.
Всички неприятности започнаха в градовете на машините.
Електроцентралите не можеха да произведат достатъчно енергия.
Нищо не поражда насилие както недостига.
За първи път
видяхме машини във война помежду си.
Получихме вест от Оракула за нова сила, която се надига.
Беше последното, което чухме от нея.
Морфей.
След обсадата бе избран единодушно.
Върховен председател на Съвета.
О, колко му харесваше!
Но когато слуховете за тази нова сила се разпространиха,
той ги игнорира.
Беше сигурен, че свършеното от теб няма как да се промени.
Всички тези хора не престанаха да вярват в чудеса.
Да вярват в теб.
Съжалявам.
Как можех да знам, че ще стане така?
Тогава не разбирахме всичко.
Не повече, отколкото сега.
Не съм дошъл тук, за ви създавам проблеми, Ниоба,
но се нуждая от помощта ти.
Тринити е жива.
Ето и още един въпрос.
Защо са я оставили жива?
Нямам отговор.
Но ако има шанс да я освободя,
трябва да опитам.
Дори ако това значи да застрашиш целия този град?
Съжалявам, Нео.
Няма да позволя съдбата на Зион да сполети и Йо.
Дано простиш на старицата, че ще те помоли да тръгнеш с Шепърд,
докато си изясним какво точно става.
Ще ме затвориш, след като едва се освободих?
Знам, че ти изглежда нечестно,
но така е и с остаряването.
А не ме чуваш да се оплаквам.
Съжалявам.
Не бях срещал легенда досега.
Нео.
Шепърд.
Луда работа. Ти си истински.
"Истински."
Пак тази дума.
Говори се много за миналото.
За теб, за агента-вирус.
За обсадата на Зион.
Всичко е било по-просто тогава.
Хората са искали свобода.
Сега е различно.
Понякога имам чувството, че хората са се предали.
И Матрицата е победила.
Тук си.
Трябва да те питам нещо.
Наистина ли можеш да летиш?
Готино.
Морфей.
Вкара те в кулата на Рапунцел.
Но пък гледката е хубава.
Какво стана с Бъгс и другите?
Предполага се, че чистят "Мнемозина" с четка за зъби.
"Предполага се"?
Как точно да ти кажа,
че чакат да избереш дали ще си стоиш затворен,
или ще бягаш, за да намериш Тринити?
Но това не е избор.
Генерале, какво да правим?
Бъгс си е същият непокорен ум още от деня, в който я освободи.
Това не е "непокорен ум".
Това е бунт.
Хайде, стига.
Знам колко ти бе неприятно да го затвориш.
Както знам, че част от теб
е облекчена, че вече го няма.
Работихме толкова много да опазим Йо.
Това ме плаши.
Това е тя.
На моста.
Следя я.
"Подобие" е извратена работа.
Виждаш проблясъци от истинската й същност,
но профилът й...
Като код си е чисто "синьо хапче".
Труден въпрос, Нео, но трябва да бъде зададен.
А ако е щастлива, както си е?
Какъв бе моят профил?
Точно като нейният.
Слез на дълбочина за излъчване.
Благодаря, че ми помагаш.
Повечето сме тук заради теб.
А и единственият шанс да омилостивя генерала
е ти да си върнеш моджото.
А ако не мога да бъда това, което бях?
Всички ще го издухаме.
Две минути.
Две минути до свързването.
Вмъкнах ви през хотел.
Трябва да е безопасно.
Порталът е отворен.
Най-близкото е складът до гаража й.
Зоната гъмжи от ботове.
Да вървим.
Какво мислиш за него?
Отначало бях притеснен, че е толкова стар.
Брадата, косата...
Направо си падам. - Идиот!
Говоря за "Избрания".
Всеки на кораба с него е умрял.
О, да. Със сигурност ще ни убие всичките.
Предсказуем както винаги.
Смит.
Смит? Самият Смит?
Това е откачено.
Има толкова теории за тях, а сега стоят пред нас.
Този код е откачен!
Той е като агент, но не e.
Призив за разум.
Как ни откри?
Така и не оцени връзката ни.
Не и като Психиатъра.
Кой? - Моят доктор.
Той използва нашата връзка и я превърна във верига.
Очевидно е, когато го разбереш.
Но целият този променен код ми скри топката.
Още не знам как го направи.
Ти - оплешивяващ задръстеняк.
Забавно.
А аз...
Още по-съвършен.
Може би прекали с проницателните сини очи.
Какво искаш, Смит?
Имам толкова мечти, Том.
Големи мечти.
Предимно жестоки фантазии за отмъщение,
но за да ги осъществя, трябва да те разубедя да не преследваш своите.
Звучи като конфликт.
Неизбежен?
Не е нужно да бъде.
Просто не влизай в Матрицата и остави добрия доктор на мен.
Имаш го. Тук съм за Тринити.
Това е проблемът, Том.
Той също знаеше, че ще дойдеш.
Повярвай ми.
Не си готов за него.
Капитане, имам портали в ниските честоти.
Няма да позволя пак да сложи каишка на врата ми.
Открих някои твои стари познати.
Бъгс!
Изгнаници. - Мислех, че са прочистени.
Ти?
Това си ти!
Толкова години. Не мога да повярвам.
О, боже.
Ти ми открадна живота!
Мърв иска да ти каже, че тяхната ситуация е малко като моята.
За да живеят, ти трябва да умреш.
Убийте го!
Ти съсипа
всичко хубаво, да ми ядеш задника!
Ние имахме грация.
Имахме стил!
Водехме разговори!
Не това...
Изкуството, филмите, книгите бяха по-добри!
Оригиналността имаше значение!
Ти ни даде фейс-зъкър-боклука
и яж-ми-фликс-климато-уики-педерастията!
Все още знам кунг-фу.
Нео!
Точно като едно време.
Нео.
Мислех си за нас, Том.
За двоичната форма на нещата.
Единици и нули.
Светлина и мрак.
Избор и липсата му.
Андерсън и Смит.
Изгубил си нещо, Том.
Не си онова, което беше.
Вярно е.
Беше добре.
Благодаря.
Хайде, Нео!
Капитане. Добре ли сте?
Да. Къде е Нео?
Смит го убива.
Къде?
Това не ми е приятно, Том.
Все пак ти ме освободи.
Отново.
И най-добре разбираш защо не мога да се върна.
Трябваше да ме послушаш.
Сега няма да я видиш повече.
Какво беше това?
Беше Нео.
Моджото се връща.
Добре ли си?
Да.
Ще предизвика отговор. - Имам много изходи.
Още не е свършило!
Ще ви дам продължение, франчайз и...
Да тръгваме.
Аз не мога.
Трябва да говоря с нея.
Тези изгнаници бяха по-стари от теб и едва се справихме с тях.
Трябва ли да го правиш сега?
Имам предвид...
Изглеждаш ужасно.
Боже мой. Какво е станало?
Инцидент.
Куш! Извикай лекар.
Всичко е наред.
Нямам много време.
Не бях сигурна, че пак ще те видя.
След като говорихме, осъзнах,
че животът ми не е живот.
В един момент мисля, че се отказах да търся истинското.
Чакай.
Случи се нещо.
Търсих те в кафенето.
Започнах да се чудя дали не съм те измислила.
И изведнъж, снощи, сънувах сън.
Ти беше заобиколен от полиция
и започнаха да ни преследват.
Нас?
Ти беше на мотора ми с мен.
Как свърши?
Не добре.
Имал съм сънища, които не са просто сънища.
Сън, който се сбъдва?
Най-после можем да поговорим като възрастни.
Мразя да лъжа. Това ме изтощава.
С Тиф те чакахме
цяла вечност.
Дежавю, нали?
Недей. Не можеш да победиш времето.
Това превъртане става по-бързо, отколкото можеш да мигнеш.
Ти ми даде идеята.
Нека обобщя целта ни в една дума.
"Бавен куршум."
Знам. Ирония.
Контролирам те със силата, която те роди.
Наглеждах те така изкъсо
и ти пак намери начин.
Умно момче, с този модал.
Наречи ме оптимист, но може да е за добро.
Кожата не е толкова зле този път.
Някои от тези неща няма да са ти приятни,
след всичко, през което мина.
Толкова болка и страдание
само за да научиш, че светът не свършва с теб.
Изненада!
Бях там, когато умря.
Казах си: "Това е аномалията на аномалиите."
Каква невероятна възможност.
Първо, трябваше да убедя костюмарите да ви възстановя.
Защо и нея? Ще стигнем дотам. Спокойно, тя не ме чува.
Да ви възкреся беше чудовищно скъпо.
Като ремонт на къща.
Двойно по-дълго, двойно по-скъпо.
Мислех, че ще се радваш пак да си жив.
Голяма грешка.
Знаеш ли, че надеждата и отчаянието имат почти идентичен код?
Работихме с години
да активираме първичния ти код.
Щях да се откажа, когато осъзнах...
Тринити.
Никога не си бил само ти.
Поотделно, никой от вас няма особена стойност.
Като киселини и основи - опасни сте само като смес.
В симулациите, в които се влюбвате...
Ставаха много лоши неща.
Нео!
Обаче, докато успявах да ви държа близо,
но не твърде близо,
открих нещо невероятно.
Моят предшественик обожаваше прецизността.
Неговата Матрица бе само подробни факти и уравнения.
Той мразеше човешкия ум.
Така и не разбра, че не ви дреме за фактите.
Стига да има измислици.
Единственият важен за вас свят е този тук.
А вие, хора, вярвате на най-откачените неща!
Защо?
Какво валидира и прави вашите измислици истина?
Чувствата.
Позволи ми.
Куш е от моите надзорници.
Те са навсякъде.
Досадно е да клонираш агенти върху личности.
Много по-ефективно е да наситиш популацията.
И като бонус - роякът е страшен кеф.
Много добре!
Чудил ли си се защо имаш кошмари?
Защо собственият ти мозък те измъчва?
Всъщност така ние увеличаваме продукцията ви.
Работи много просто:
"О, не, можеш ли да спреш куршума?
Само да можеше да се забързаш."
Така е с чувствата,
по-лесни са за контрол от фактите.
Оказа се, че в моята Матрица,
колкото по-лошо се отнасяме с вас и ви манипулираме,
толкова повече енергия произвеждате.
Откачена работа.
Поставям рекорди за продуктивност, откакто управлявам.
И най-хубавото - нулева съпротива.
Мируват си в капсулите,
по-щастливи от прасета в говна.
Ключът към това?
Ти.
И тя.
Тихо копнеещи за това, което нямате, в страх да загубите това, което имате.
За 99,9% от вашата раса това е определението за реалност.
Желание и страх, скъпи мой.
Просто дай на хората това, което искат.
Тя е единственият ти дом, Томас.
Върни се у дома, преди да се случи нещо ужасно.
Бъгс! - Чувам ги.
Тринити! - Не ме наричай така.
Извинявай.
Трябва да вървя.
Но ще се върна.
Нео! Да тръгваме!
Стражи? - По-лошо.
Генералът нареди да наглеждам кораба.
И ни проследи?
Виж далекообхватния скенер.
Калмарите претърсват района.
Прав е.
Може да умрете тук или да се върнете за военен съд.
И наричаш това избор?
Шепърд трябваше да те остави на калмарите.
Вече съм твърде стара за някакъв скучен процес.
Ниоба, не обвинявай Бъгс.
Затваряй си устата!
Обръщай се към мен с "генерале".
И не бъди посредник на бившия ми капитан,
тя се изразява отлично с недалновидната си нескопосност.
Недалновидна?
Ти си по-заета да отглеждаш плодове, вместо да освобождаваш умове.
Няма отново да водим този спор.
Няма спор. Това е факт.
Ти се отказа от хората.
Ще ти кажа от какво още ще се откажа.
От теб!
Шепърд, разкарай я от погледа ми!
Генерале!
Долу оръжията!
Куджаку е приятел.
Здравей, приятелю.
Добре.
Него ли?
Генерале.
Благодаря, че ме приехте.
Реших, че ако някой може да обясни тази бъркотия,
това ще си ти.
Здравей, Нео.
Познавам те.
Опитах се да те държа под око.
Защо?
Срещнахме се отдавна.
Добро утро.
Сати.
Баща ми знаеше, че пак ще се срещнем,
въпреки че би желал да е при други обстоятелства.
Неволната му роля в твоята история
беше най-голямото му съжаление.
Не разбирам.
Баща ми беше главен инженер в Аномалиума.
Кое?
Баща ми проектира възкресителните капсули,
в които бяха затворени Нео и Тринити.
Извинявай...
Знаела си за него?
Че и двамата с Тринити са живи?
И не си ми казала?
На моменти съжалявах за това мое решение.
Но Йо се нуждаеше от теб.
Този град трябваше да бъде построен за твоите и моите хора.
Ако ти бях казала всичко,
щеше да имаш много труден избор.
Приятелите ми
ме оставят сама да избирам.
Ако е било грешка,
най-дълбоките ми извинения.
Защо си тук сега?
Бягството на Нео дестабилизира Матрицата.
Сега Аномалиумът черпи енергия само от Тринити.
Активирана е защита да рестартира Матрицата в предишната й версия.
Но Психиатъра спря рестарта.
Убедил е властите, че скоро ще се върнеш доброволно.
И защо би казал това?
Защото ако не се върна, той ще убие Тринити.
Да се върнеш в капсулата си
или отново да преживееш смъртта й.
Какво би избрал, Нео?
Ще се върна.
Значи Психиатъра те познава добре.
Но това го направи непредпазлив.
След като избяга, трябваше да преглътне загубата и да изключи Тринити.
Това би осуетило изключителната възможност,
която ни се открива сега.
Преди няколко часа
никой не можеше да ме убеди,
че ще стоя тук в опит да ви обясня мисия,
откачена като тази.
Какво правиш?
Доброволец. - О, не.
Точно ти си капитанът, на когото ще заповядам да тръгне.
Вече не е нужно, генерале, защото съм доброволец.
Трябват ми още двама.
Побъркахте ли се?
Не знаете за какво говорим.
Генерале, познаваме ви.
Щом казвате, че е важно, никой от нас няма да остане вкъщи.
Благодаря ви.
Готови за бой и успех.
Тринити е в Аномалиума, който е в тази предавателна кула.
Проходите, през които сте спасили Нео,
са запечатани и патрулират стражи.
Промъкваме се тихо.
Ако не активираме аларми,
тази първа част ще е най-лесна.
Минаване през полета ембриони, през електроцентрала,
качване на двукилометрова кула, пазена от хиляди стражи?
Това е лесната част?
Точно така.
Защото трябва само да убедим някой, който прави това всеки ден,
да вземе един от нас.
На 50 метра под Аномалиума има слой амниотични филтри.
Скрита в периферията им е малка шестоъгълна шахта.
Тя захранва въздуховодите на телесните модификатори,
които оксидират био-гела в капсулата на Нео.
Ясно.
Екзоморфът пак влиза в стария пъп на Нео.
Какво може да се обърка?
Веднъж влезли, чрез системния оператор Морфей
ще отвори девакуатора и изключи втечнителите.
За да изключим Тринити,
докато умът й все още е свързан с Матрицата,
ще ми трябва втори човешки мозък за байпас.
Но Нео трябва да е при Психиатъра,
а единственият мозък, достатъчно близък до нейния,
е твоят.
Естествено!
Благодаря, Сибебе.
Тринити трябва ли да вземе червено хапче?
С Куджаку прехвърляме съзнанието й в кораба
и не е абсолютно необходимо.
Но важното е изборът да бъде неин.
Извличането на объркан и несигурен ум най-вероятно ще я убие.
Но дори тя да го иска,
няма ли Психиатъра да накара стражите да те спрат?
Ще го направи.
Но ако планът ми сработи, няма значение.
Защо?
Защото вече няма да ни има.
За да измислиш този сложен план, сигурно има причина.
Когато баща ми осъзна как ще се използва Аномалиума,
тайно прехвърли плановете на мен.
Психиатъра откри предателството му
и прочисти родителите ми.
И аз щях да бъда убита, ако не беше Куджаку.
Не минава ден, в който да не скърбя за тях.
Отдавна се моля за този ден.
Наближаваме сигнала.
Мислех, че трябва да знаеш, че съм тук заради нея.
Мечтаех да бъда безстрашна като Тринити.
Но видях как тя реагира в гаража и...
Чудиш се дали не греша.
Ами ако сме закъснели?
Ако тя вече не е Тринити?
Аз не вярвах, че съм Избрания.
Тя вярваше.
Тя повярва в мен.
Мой ред е да повярвам в нея.
Сега става сложно.
Правила ли си такава операция?
Още не.
Почваме.
Добре дошъл у дома.
Искам само да говоря с нея.
С Тиф ли?
Върни се и ще си говорите, колкото искаш.
Само Чад Хубавеца да няма нещо против.
Ако тя ми каже, че иска това,
ти печелиш.
Сериозно?
Но ако иска мен,
ще ни пуснеш да си тръгнем.
И защо ще правя нещо толкова тъпо?
Сега съм на кораб с хора, които ще ме изключат,
преди да ме върнеш тук.
Ако искаш тази Матрица,
това е единственият ти шанс.
Как да знам, че няма да те изключат и без това?
Както аз знам, че ще ни пуснеш да си тръгнем.
Добре.
Обичам тестовете.
Ще оставим Тиф да реши.
Това е.
Байпасът е готов.
Сега какво?
Чакаме.
Не е ли откачено да стигнем дотук и да я оставим?
Трябва да уважим решението й.
Ако тя откаже,
какво ще стане с Нео?
В този момент най-важният избор в живота на Нео
не е негов.
Видях това в съня си.
Ако бях Оракула, може би щях да мога да го обясня.
Оракула.
От играта ти?
Не е игра.
О, боже.
След като си тръгна, се прибрах вкъщи
и пуснах играта.
Продължавах да мисля...
Защо ми се струва, че тази история е спомен?
Има частица от мен,
с която усещам, че цял живот съм те чакала.
И тя ми казва:
"Какво ти отне толкова време?"
Нямам лесен отговор.
Може би се страхувах от това.
Какво можеше да стане.
Да нараня единствената, която някога съм обичал.
Иска ми се да бях тази, за която ме мислиш.
Но погледни ме.
Не мога да бъда нея.
Мамо! - Мамо! Хайде.
Мамо! - Кали!
Това реално ли е?
Ела с нас. - Да вървим!
Тиф, хей.
Добре че те намерихме.
Блъснала я е кола! - Луда работа.
Тичала е след теб.
Гипсират й ръката. Хайде!
Докторът каза, че ще се оправи.
Ела с нас в болницата.
Твърде късно е.
Разбирам.
Тиф, да вървим. - Хайде!
Какво става?
Нео е сгрешил.
Тифани.
Тифани, трябва да дойдеш с нас.
Тифани!
Как искам да спреш да ме наричаш така, мамка ти.
Мразя това име!
Името ми е Тринити
и по-добре си махни ръцете от мен!
Нео!
Тринити!
По дяволите.
Изкарайте я!
Каква бъркотия!
Моя грешка. Не трябваше да я притискам.
Жените бяха по-лесни за контролиране.
Знаеш, че няма начин да ви пусна да си тръгнете.
Няма как да стане.
Явно пак ще имаш дежавю.
Тя умира
и вината е само твоя.
Лъжи, лъжи и още лъжи.
Смит?
Как я докарахме да не можеш да вярваш на програма?
Как...
С Том имаме повече общо, отколкото мислиш.
След като той излезе, нека просто кажем, че...
Бях свободен да бъда себе си.
Тринити?
Готова?
Да.
О, не!
Унищожете я!
Спрете ги!
Мислиш, че е свършило?
Локдаун! Пуснете рояк.
Тук свършва нашият неочакван съюз.
Знаеш ли разликата между нас?
Всеки можеше да бъде теб.
А аз мога да бъда всеки.
Какво стана?
Какво?
Не! Движете се!
Изчезвайте оттам!
Колко лошо? - Всичкото лошо!
Да, това е лошо.
Дали можеш още да летиш?
Да, няма да стане.
Нео! Качвай се!
Калиопа! Вземи ранените!
Останалите сме с тях!
Как е тя?
Тялото е наред.
Сигналът й е силен.
Много добре, капитане.
Сега ни трябва само чудо.
Мразя ботове!
Изкарай ни оттук! - Опитвам!
Локдаунът ни следи. Роякът е навсякъде.
Не съм виждал подобно нещо.
Сек, какво е това?
Какво има?
Къде тръгна...
Превръща ботове в бомби.
По дяволите!
Лекси?
Шепърд е в беда.
Вкарай ме.
Не знам дали мога да те измъкна.
Не!
Какво правят?
Насочват ги в огнева зона.
Капитане, побързайте.
Дръж се, Лекс!
Лекси!
Ето ги!
Морфей.
Лекс.
Бъгси.
А така!
Сек, къде е Нео?
Лошо. Притиснати са.
Излизат на покрив.
Критично натоварване. Ще умре, ако не я извадим.
Колко е красиво!
Помня това.
Помня нас.
Сънят ми свърши тук.
Не можем да се върнем.
Няма.
Могат ли да го скочат?
Не го правя аз.
Ти ли го правиш?
Чао!
Колко драматично!
"Тифани"?
Беше си моя шега.
Малко забавление.
Забавление?
Нещо такова ли?
Добре... Ох!
Ако мразеше името,
защо живя толкова време като послушна кучка?
Определено си го изпроси.
Не можеш ли да я контролираш?
Това е, защото използва деца.
Имаме няколко въпроса.
Опита да активираш рестарт.
Костюмарите бяха.
Но без контрол върху първичния ви код,
знаех, че е невъзможно.
Защо костюмарите не те прочистиха?
Защото познавам системата.
Познавам човешките същества.
И познавам вас.
В момента сте доволни от стореното.
И така трябва - победихте, браво!
И сега какво?
Дошли сте да преговаряте за някаква сделка?
Мислите, че държите козовете,
защото правите каквото искате в този свят.
Аз казвам - давайте!
Преправете го. Развихрете се!
Обрисувайте небето с дъги.
Но истината е,
че овчиците си остават същите.
Те харесват моя свят.
Те не искат тази... сантименталност.
Не искат свобода или права.
Искат да бъдат контролирани.
Жадуват за комфорта на сигурността.
Което ви връща обратно в капсулите,
неосъзнати и сами, също като тях.
Не сме дошли да преговаряме за нищо.
Тръгнахме да преправяме твоя свят.
Ще променим някои неща.
Това с дъгите не е лоша идея.
Да напомня на хората какво може свободният ум.
Това лесно се забравя.
Той го прави лесно. - Така е.
Трябва да си помисли над това.
Преди да започнем, решихме да се отбием да ти благодарим.
Ти ни даде нещо, което не мислихме, че ще получим.
И какво е то?
Втори шанс.
МАТРИЦАТА ВЪЗКРЕСЕНИЯ
НА МАМА И ТАТКО "ЛЮБОВТА Е ГЕНЕЗИС НА ВСИЧКО."
С ОБИЧ И БЛАГОДАРНОСТИ КЪМ САРА И ПИПА
Превод на субтитрите: Христо Дерменджиев
Приемете реалността. Киното е мъртво.
Игрите са мъртви.
Разказът? - Мъртъв!
Медиите са само невро-дразнител и вирусна пропаганда.
За какво точно говорите?
Клипчета с котки.
Трябва да направим поредица от клипове,
които ще наричаме "Котрицата".