SYDAMERIKA 1901
En siji-fugl. De er sjældne.
De plejer ikke at flyve herned. Noget har skræmt den.
- Os måske? - Nej, de er vant til min båd.
Men junglen er nu ikke vant til at se nogen så smuk som Dem.
Flirter De med mig, skipper?
Det tør jeg ikke, mrs. Leiningen. Deres mand er en hård negl.
Jeg vil egentlig gerne høre, hvor godt De kender mr. Leiningen.
Jeg sejlede ham op ad floden i denne båd for 15 år siden.
1886. Juli '86.
Hvordan er han?
- Hvabehar? - Hvordan er mr. Leiningen?
Er De ikke hans hustru?
Jo, men jeg har aldrig set ham.
Har De aldrig set Deres mand?
Det er uhøfligt at spørge løs, så jeg må hellere passe mit arbejde.
Kaptajnen er forvirret, fordi jeg forhører mig om min mand.
Vi nærmer os Deres mands jord. Den begynder lige derhenne.
Så samler jeg mine pakkenelliker.
Vi når ikke hans dok før i morgen.
- Er det så stort? - Størrelsen er ikke det eneste.
Det er en helt anden verden. Deres mand har større magt end en konge.
De har hørt om mig, ikke?
De har ikke nævnt det med et ord, men De ved vist alt om mig.
Pigenavn, Joanna Selby. 25 år. De er fra New Orleans.
- De blev gift pr. stedfortræder. - De ved en hel masse.
De svarede for Dem selv, og mr. Leiningens bror svarede for ham.
Jeg trådte i Deres sted her. Jeg var fremragende.
- Jeg forrettede også vielsen. - De er jo en af familien.
Som guvernør er det min pligt at vide alt.
Desuden elsker jeg at snage.
Skal De med hjem til min mand?
Nej, jeg har et vigtigt ærinde længere oppe ad floden.
- En fugl fløj hen over os før. - Det så jeg godt.
Der er mange af de fugle for tiden. Min regering vil vide mere om dem.
- Det lyder mystisk. - Forblev det dog blot et mysterium.
Det varer længe, før vi mødes igen.
Men jeg ønsker Dem at mulig lykke i vort ægteskab med mr. Leiningen.
Tak, men De har stadig ikke fortalt noget om ham.
Jeg besøger Dem alligevel på tilbageturen.
Så ved De mere om ham end jeg.
Mr. Leiningen kommer sikkert snart.
- Farvel igen. - Farvel og tak.
Velkommen til, ma'am. Det glæder os meget at se Dem.
Vi håber, vi kommer til at elske Dem højt og De os.
Vi synes, De er meget yndig.
Jeg hedder Incacha. Jeg er mr. Leiningens førstemand.
- Kom til mig, hvis De har brug - Hvor er mr. Leiningen?
Kom til mig, hvis De har brug for noget.
- Hvor er mr. Leiningen? - Jeg hedder Incacha.
Jeg er mr. Leiningens førstemand.
Jeg er mr. Leiningens førstehustru. Jeg troede, han ville modtage mig.
- Hvor er han henne? - På vej hjem fra junglen.
Han er beskidt. Sådan ønsker han ikke at modtage Dem.
Vil De være venlig at følge med?
Tak.
Han hedder Mayi. Vil De have ham?
- Hvad med hans familie? - De bliver glade. De har masser.
Mayi.
Vi giver ham et bad. Vi giver ham to bade.
Deres tjenestefolk, ma'am.
Zala, Deres førstepige.
- Taler du engelsk, Zala? - Ja, ma'am.
- Jeg håber, vi bliver gode venner. - Ja, ma'am.
- Hvad lavede herren ude i junglen? - Ja, ma'am.
- Er det det eneste, du kan sige? - Ja, ma'am.
- Mr. Leiningen? - Ja, ma'am.
- Leiningen, frue. - Jeg kommer straks.
De er ikke klædt på, frue. Jeg kommer tilbage senere.
Jeg er ikke afklædt, og vi er gift.
- Frue - Jeg hedder Joanna.
Det ved jeg godt, frue.
Lad mig beholde noget på. Jeg fryser helt.
De har humoristisk sans. Jeg bryder mig ikke om humoristiske kvinder.
Jeg ville bare være venlig.
- Og De afbryder. - Bryder De dem ikke om det?
Nej, men pyt med det. De vænner Dem til mig.
- Det håber jeg. - De er ikke den, jeg forventede.
- Er jeg værre eller bedre? - Bare mere end jeg forventede.
Med lidt god vilje kan jeg få en kompliment ud af det.
Laver De grin med mig, frue?
Undskyld.
Det er sikkert lige så svært for Dem som for mig.
Det begynder ikke særlig godt, hvad?
Nej, men jeg er måske heller ikke den, De forventede.
Lidt beskidt og grov, måske. Ikke den herre, De havde set for Dem.
Jeg vil ikke skændes.
Jeg er Deres hustru og vil opfylde mine ægteskabelige forpligtelser.
Jeg vil gøre Dem tilfreds.
- Må jeg tale frit fra leveren, frue? - Meget gerne.
De kender min situation. Plantagen er langt uden for lands lov og ret.
Jeg kunne ikke forlade den, men ville gerne have en hustru.
Det har Deres bror forklaret. De vil have børn.
Det vil jeg også.
- De er meget - Direkte?
Nok om det. Jeg vil bare gerne sige, -
- at vort giftermål pr. stedfortræder er helt almindeligt herude i junglen.
Men De er ualmindelig. Hvordan fandt min bror Dem?
Han annoncerede i aviserne. Næsten 50 kvinder reflekterede.
- Han valgte Dem. - Nej, jeg reflekterede ikke.
Jeg har kendt Deres bror i årevis.
Han bad mig gennemgå kandidaterne og hjælpe ham med at vælge en.
Min interesse blev vakt. Jeg mente, jeg ville være Dem den bedste hustru.
Deres bror var uenig, men jeg fik ham overbevist.
Det var ikke nemt. Deres bror er en stædig rad.
- Det kommer måske bag på Dem. - Det ligger til familien.
- Næh? - Jeg ved, hvorfor han valgte Dem.
Men hvorfor ægtede De en mand, De aldrig havde truffet?
Det var nok på grund af Deres breve til Deres bror.
Jeg kunne mærke Deres ensomhed. Jeg vidste, De havde brug for mig.
- Jeg har ikke brug for nogen. - End ikke for børn?
Jeg skal vel være glad for, at De kom.
Måske ikke nu, men det bliver De, når De lærer mig at kende.
Når De lærer mig at kende, har De måske ikke lyst til at blive.
Hvis jeg var det mindste i tvivl, havde jeg ikke forladt New Orleans.
De er her, og De er velkommen. Vi har faste rutiner her i troperne.
Vi spiser tidligt og går i seng tidligt. Der er middag kl. 19.
Hvornår er det sengetid?
- Når De vil, frue. - Jeg vil nødig forstyrre rutinerne.
- Kaffen dufter stærkere end hjemme. - Det er den også.
Kyllingen smagte pragtfuldt.
Det var øgle.
Klimaet er behageligt. Ikke nær så varmt, som jeg troede.
- Det er vinter. - Javel. Vi er jo langt nede sydpå.
- Hvor langt? - Gør det nogen forskel?
Næ, jeg forsøger bare at konversere.
- Hvorfor det? - Ja, det ved jeg virkelig ikke.
Min bror skrev, De kunne spille klaver.
Det vil jeg gerne høre.
Vi drikker kaffe inde ved siden af.
Jeg vil godt høre det, før termitterne gør kål på det.
Jeg har fragtet det 3000 km op ad floden.
- Til mig? - Bare til en, der kunne spille.
Spil.
- Hvad vil De høre? - Jeg har ikke forstand på musik.
Hvorfor holder De op?
Det er for trist. Jeg spiller noget andet.
Jeg vil gerne have min kaffe nu, om jeg må bede.
- Et eller to stykker? - To.
Sort.
Taler De nogen sprog?
- Skal vi konversere på fransk? - Jeg kan ikke fransk.
Jeg ville blot se, om De var alt det, min bror lovede.
Jeg er nøjagtig som lovet.
Jeg er sprogbegavet, spiller klaver, kan føre en dannet samtale -
- og har pæne tænder. Vil De tælle efter?
Man tæller jo hestens tænder, inden man køber den. Jeg har alle mine.
- De har også temperament. - Ja.
- Men det bryder De Dem vel ikke om. - Jeg har såmænd selv temperament.
- De forbløffer mig. - De er meget smuk.
Begavet og dannet. Der må være noget i vejen med Dem.
Jeg kan umuligt have vundet den fuldkomne kvinde i lodtrækningen.
Der må være et eller andet galt.
Jeg troede, De ikke syntes om mig og var skuffet. Men De er jo bange.
- Tror De det? - De leder efter mine mangler.
Så har De en undskyldning til at ignorere mig.
De ved en masse om mænd, hvad?
De ville have en prydgenstand, der ville klæde møblerne.
Den skulle fragtes helt herop, støves af og beskyttes imod termitterne.
Det var sådan en hustru, De søgte.
Men De fik en kvinde, og De er bange for mig.
- De ved meget om mænd, sagde jeg. - Mere end De ved om kvinder.
Hvilken mand har De lært det af?
Det er det, der er galt. De har været sammen med en anden.
Jeg har været gift. Fortalte Deres bror ikke det?
Nej-
Det undlod han at fortælle.
Han fortalte alt andet, men ikke det.
Det understregede jeg over for Deres bror. Han burde have fortalt det.
Måske kendte han mig bedre, end jeg troede.
- Hvor længe var De gift? - Knapt et år.
- Han døde. - Hvordan?
Han drak.
Han var munter og charmerende og som regel fuld.
En aften tog han ud at ride, munter og charmerende og meget fuld.
De penge, De sendte til at betale min gæld, betalte hans.
- Han var en slyngel. - Jeg har ikke kendt en sødere mand.
- Han var svag. De afskyede ham. - Jeg elskede ham.
Hvor mange andre har der været?
Frue, De har set mit hus.
Det tog mig syv år at bygge det op her midt inde i junglen.
Alle på egnen hånede mig, men jeg har fået det, jeg ville have.
Jeg ville fylde det med smukke sager.
Have en familie, jeg kunne være stolt af i mit hjem på den jord, -
-jeg fravristede floden og junglen med mine bare næver.
Det eneste, jeg forlangte af det, jeg tog med, var, at det skulle være nyt.
Ingen har nogensinde spillet på dette klaver, før det kom hertil.
Kendte De til musik, ville De vide, -
- et klaver kun bliver bedre af at blive spillet på.
Det klaver er ikke særlig godt.
- Jeg er ikke færdig med Dem, frue. - Jo, De er. Godnat, mr. Leiningen.
- Gå tilbage, frue. - Jeg hørte musikken.
- Jeg vil gerne se et stammeritual. - De hører ikke til her. Hører De?
- Jeg vil se på. - Så se på.
Det er ham, de havde med i aftes.
Han slår ham ihjel. Stands det dog!
Han har stjålet en andens kone og skal straffes. Jeg kan intet gøre.
Det er overstået, frue.
Jeg råder Dem til at høre efter fremover.
Har De da slet ingen følelser?
Jeg troede, De var et ordentligt menneske.
Men De er lige så slem som Deres herre.
Den døde var hans søn.
Ja, endnu et fejltrin. Deres største fejltrin var nok at rejse hjemmefra.
De må hellere se, hvad De egentlig står over for hernede.
Kom med, frue.
Uden sluserne ville hele plantagen ligge tre meter under floden, -
- hvorfra jeg tog den.
Det tog mig fem år at få fodfæste. Med fire tønder land og fire mand.
Det var lige før, jeg glemte mit modersmål. Jeg var 19 år.
Mit vandingsanlæg, bygget af folk, der aldrig havde set et.
Da havde jeg hundrede mand, men vi mistede et par stykker om ugen.
Hovedjægere.
Her er høsten.
800 indianere arbejder for mig på 40.000 tønder flodbund.
De bliver ædt op af fluer, orme, lus samt en halv snes tropesygdomme.
Udelukkende for at Deres venner kan drikke chokolade i New Orleans.
16 km væk er civilisationen.
Men ti skridt fra, hvor jeg stoppede, ligger vildnisset.
En jungle af navnløse mennesker.
Derude går det kun ud på at overleve, også hvis man skal leve som et dyr.
- I junglen er mennesket blot et dyr. - Det tror jeg ikke på.
Kutina!
Kutina er en af de fire mænd, jeg havde i begyndelsen.
Det er Leiningens kvinde.
Han kan godt lide Dem.
Han er mere civiliseret end resten. Mayansk blod ligesom Incacha.
De var et af de klogeste folkefærd, verden nogensinde har set.
De var matematikere, arkitekter, bygherrer.
Men de blev for længe inde i junglen.
Kutina, vis Leiningen ma'am din skat.
Fra nu af bliver De i huset. Der slutter civilisationen herude.
Ti stille.
Der er noget i vejen med den fugl. Den har ikke sagt et kuk i tre dage.
Før nu.
Faktisk har den sagt mere end De.
Alt, hvad jeg siger, gør det værre. Jeg forsøger ikke at irritere Dem.
Det har jeg lagt mærke til. Og det irriterer mig.
Jeg er meget træt.
Godnat.
Frue.
Deres parfume, er det en af dem, jeg har fået fragtet herud til Dem?
Nej, det er min egen.
- Hvorfor er du ikke i seng? - Gøre hurtigere?
Nej, gå i seng.
Den har aldrig været låst. Det mente jeg var omsonst.
Min parfume
Den parfume, jeg købte. Den er måske ikke god nok til dig?
Har du overhovedet prøvet den?
Du er min kone! Men det har du måske glemt.
Leiningens kvinde.
Jeg har ondt af Dem.
- Det skal ikke gentage sig. - Det var ikke det, jeg mente.
Jeg vil blæse på, hvad De synes om mig.
De skal rejse. De skal nok få penge med.
Nok til at kompensere for Deres besvær, men De skal rejse.
Jeg sørger for, at båden henter Dem om nogle uger.
- Og det er så det? - Ja.
Jeg burde ikke have ægtet en ukendt, og De burde ikke være kommet.
Jeg kom for at finde noget. Den styrke, min første mand savnede.
- Han var en svækling. - Og Deres stolthed gør Dem svag.
Ja, jeg er stolt. For stolt til at tage en anden mands rester.
De fatter ikke, hvor meget det betød for mig at få Dem hertil.
Jeg var 19, da jeg kom hertil.
Før havde jeg ikke tid til kvinder.
Og her i junglen er der mænd, der søger ind i landsbyerne om natten.
Men jeg var aldrig en af dem.
De sagde, jeg ikke vidste noget om kvinder.
De havde ret, frue. Jeg ved ikke noget som helst om kvinder.
Det har jeg tænkt meget over.
Jeg kunne ikke forstå, at det var så vigtigt, om jeg havde været gift.
Men nu er det gået op for mig. Og derfor har jeg ondt af Dem.
Jeg får døren repareret. Og indtil båden kommer, -
- er det mig ligegyldigt, om De låser den eller ej.
- Christopher. - Goddag.
- Godt at se dig. - Vi er altid glade for at se dig.
Men hvad vil Gruber dog?
Han siger, du stjæler hans folk.
Gruber mister kun de folk, der arbejder sig ihjel for ham.
Stil dem op på række, så skal jeg udpege mine.
Nå, hvilke er så Deres?
De to er mine.
Er det sådan, De kender Dem?
Hvis jeg ser Dem piske Deres folk, får jeg Dem udvist på stedet.
Her er deres kontrakter komplet med krydser og fingeraftryk.
Hvor har du de to fra?
Alle mine folk kommer fra junglen.
- Hvor er kontrakterne? - Det bruger jeg ikke.
- Hvordan holder De så på dem? - De bliver. Jeg har jo ingen pisk.
Gruber har bevist, det er hans. Jeg må overgive dem til ham.
- Først skal jeg hænge dem. - For hvad?
- De har myrdet en af mine mænd. - Vås. Har De nogen beviser?
Der er en rest af bevis.
Det hoved er gammelt. Det er til grin.
Så må jeg tage hovedet med til byen og få det undersøgt.
Nej, mr. Leiningen er en hæderlig mand.
Hvis han siger, de skal hænges, så hæng dem.
Så er vi klar til hængningen.
Nej, sæt dem ned! Gør, som jeg siger!
Jeg troede, du bluffede.
Hvis du mener, de skal hænges, har de krav på en rettergang.
Hvis ikke han hænger dem, vil jeg have dem tilbage.
Loven er uklar på dette punkt. Jeg må forhøre mig i ministeriet.
- Jeg kunne ikke lade dem hænge. - Nej.
- Jeg måtte standse dig. - Det regnede jeg også med.
- Spil færdig. - Det kan jeg ikke.
- Så begynd forfra. - Det vil jeg helst ikke.
- Så skuffer De guvernøren. - Mrs. Leiningen er uden tvivl træt.
Man skal lige vænne sig til klimaet.
Jeg glæder mig til at høre hele værket næste gang.
Da er jeg her desværre ikke.
Fruen savner det spændende byliv. Hun keder sig her.
- Hun rejser. - Det er jeg ked af.
- Jeg troede, De kunne lide det her. - Det kan jeg. Her er pragtfuldt.
- Hvorfor forlader De os så? - Han mener ikke, jeg hører til her.
Det interesserer næppe guvernøren.
Han skal ikke tro, jeg rejser, fordi jeg ikke bryder mig om landet.
- Han er ligeglad med Deres motiver. - Undskyld, men det stemmer ikke.
Jeg ville være ulykkelig, hvis fruen ikke brød sig om mit land.
Jeg vil aldrig glemme hverken det eller Deres elskværdighed.
- Godnat og farvel. - Kun godnat, mrs. Leiningen.
' Må jeg Sige noget? - Nej.
- Får du en god høst i år? - Interesserer det dig egentlig?
Nej. Men det er bedre at konversere end at skændes.
Du bliver mere og mere ensom og hård for hvert år, der går.
- Du er ved at blive til sten. - Høsten bliver over middel, tak.
- Nej. Jeg rejser tidligt i morgen. - Hvorhen?
Rio Negro-dalen. Jeg var kun halvvejs, da jeg mødte Gruber.
Han skummede af raseri, så jeg valgte at tage med ham.
- Ham klarer jeg. Bare rolig. - Det var Gruber, jeg var urolig for.
Hvad har du for i Rio Negro?
Vi har modtaget nogle mystiske meldinger.
- Ballade? - Ja.
- Tjenestefolkene? - De er gået. Du kan tale frit.
Siji-fuglene er fløjet helt til Ecuador. Selv aberne flygter.
- Noget jager dem væk. Noget stort. - Hvad?
Marabunta.
- Tror du virkelig, det er det? - Jeg håber det ikke.
- Det er flere år siden sidst. - Jeg har slået det op. 27 år.
Om der så gik 100 år, ville det være for tidligt. Jeg må undersøge det.
Hvilken rute tager du?
Op ad floden til Baramuras munding og så hen til den store flod.
Jeg rejser med. Vi tager kvinden med til Baramura.
- Så kan hun tage med postbåden. - Du vil bare af med hende, hvad?
Hvis marabunta er i Rio Negro, bliver hun kun glad for at rejse.
Det er nok bedst, at hun rejser.
Jeg tror ikke, jeg tager fejl.
- Du lyder helt skræmt. - Det er jeg også. Men ikke du, vel?
- Hvad skræmmer egentlig dig? - Jeg har ikke set det endnu.
Og du har set alt, ikke?
Alt undtagen marabunta, tror jeg.
- Hvem er det? - Leiningen. Må jeg komme ind?
Døren er åben.
- De må ikke blive urolig. - Det er jeg ikke, mr. Leiningen.
Jeg hedder Christopher.
Jeg har ikke spurgt før, men jeg håber, De har befundet Dem godt her.
Det var mine værelser før. Jeg mente, De ville synes om dem.
Det gør jeg også. Vil De være sød at lukke døren op derhenne?
Den binder, og De er jo god til at lukke døren op.
Den er rustet fast. Alting ruster
så hurtigt her.
Hvis ikke det rådner op.
Junglen fortærer alt.
Tilmed mennesker, hænder det.
Læser De Joanna?
Jeg fandt den i biblioteket. Digte.
Jeg læser ikke selv. Jeg købte bøgerne kilovist.
Jeg bestilte 400 kg bøger.
Den, der udvalgte dem for Dem, har god smag.
Det gjorde De selv, ikke?
Hvorfor lyver De? Ville jeg synes, De var svag, fordi De læser digte?
Måske. Som Fontaine jo siger:
"En mand er tre mænd: Den, han tror, han er, -
- den andre tror, han er, og den, han egentlig er."
- Hvilken Leiningen er den her? - Den sidste.
Den ægte Leiningen. Usikker, sammensat, -
- lidt opblæst og lettere latterlig.
- Jeg har aldrig leet ad Dem. - Nej, og det har jeg sat pris på.
Jeg har skrevet et brev til min brori New Orleans.
Giv ham det, når De når frem, så ordner han det fornødne.
Jeg rejser åbenbart med det samme.
I morgen. Guvernøren og jeg skal nordpå.
De rejser med til den store flod.
Derfra tager De båden nogle dage efter i stedet for at vente en måned.
Jeg vidste ikke, det var Dem så magtpåliggende at slippe af med mig.
Hastværket skyldes ikke det.
Jeg vil ikke af med Dem, men jeg kan ikke lide det, der sker med mig.
De er ked af episoden tidligere.
Jeg var opsat på at bringe Dem i forlegenhed. Det ligner mig ikke.
Jeg kan ikke lide at gøre nogen fortræd.
De gjorde mig fortræd. Men det er jeg kommet over.
Derhjemme vil De forstå, at det var bedst at holde, mens legen var god.
- De har det bedre blandt Deres egne. - Måske nok.
- En dag finder De det, De søger. - Det håber jeg også, De gør.
Ja.
Nå, men
Det var bare det, jeg ville sige. Der bliver ikke tid til snak på båden.
- Så er det afskedens time nu. - Jeg er ked af, det gik skævt.
Jeg ved ikke, hvad det skyldes.
Jeg kan nok aldrig forliges med, at De har elsket en anden før mig.
Jeg kan ikke være nummer to. Kun nummer et.
Jeg ved godt, hvor vigtigt det er.
Christopher.
- Hader De mig ikke længere? - Det har jeg aldrig gjort.
- Jeg er tilbage om fem dage. - Hellere før.
Jungletrommerne gik i aftes. Der er noget på vej, sagde de.
- Sagde de hvad? - Nej, kun at det var noget slemt.
- Skynd Dem hjem. - Jeg kommer så hurtigt, jeg kan.
Er De klar, frue?
Der er 14 forskellige slags flodkryb der, hvor vi skal hen.
Vi er vant til dem, men de vil elske den kjole.
Jeg overlever nok.
Hun har det skidt. Men hun beklager sig ikke.
- Stædig. - Ja, godt, vi ikke har den brist.
- Er De stadig vågen? - Ja.
Jeg fandt det her i Deres kuffert. Tag det på i morgen.
Det er de indfødtes middel mod kryb. Det lugter slemt, men det virker.
- Hvad gør jeg med det? - Smør Dem ind.
- Så virker det i to-tre dage. - Vil De være så venlig?
Tak.
- Der var noget, der vækkede mig. - Os med.
Det varede lidt, før vi fandt ud af, hvad det var Stilheden.
Jeg har aldrig hørt stilheden før.
Jeg ved, hvordan vi vækker, hvad der måtte være derinde.
Vær stille.
Der er ikke noget.
Jo, det er der, men det er ikke bange for våben.
Hvad er klokken?
Næsten fire. I morgen finder vi ud af, hvad det er.
Nej, vi rejser nu. Vi går igennem junglen til Baramura.
Her er ikke et øje.
Landsbyen har ligget her i 200 år. Hvad er der sket?
Der er ingen tegn på kamp. De blev ikke smidt ud. De stak af.
Frue
Gruber.
De kastede sig over ham, mens han var fuld.
Vi sejler op ad floden.
Jeg kender Dem ikke så godt, så jeg må tro Dem på Deres ord.
Er De modig? overordentlig modig, mener jeg.
- Jeg er ikke bange. - Hun skal ikke med.
Vi kan ikke efterlade hende her. Folkene flygter, så snart vi er væk.
- Vi må tage hende med. - Hvad med min båd?
Der kommer ikke nogen båd. Ikke nu.
Der, hvor vi skal hen, er der ikke noget tilbage i live.
- Er der nogen højderyg i nærheden? - Derhenne.
Vi skal op over alt det grønne.
- Hvad er det? - Marabunta.
Hærmyrer. Milliarder af dem marcherer denne vej.
I flere generationer bliver de i myretuerne, men pludselig rykker de.
Flere kommer til på vejen. Til sidst er de en flodbølge af ødelæggelse.
- Kan de ikke standses? - Nej. Man skynder sig bare væk.
- De er på vej ned til min plantage. - De er fremme om en uge.
Mon ikke de har en fortrop?
Se der.
Jeg venter.
- Du må fortsætte ned ad floden. - Jeg må hen til telegrafen.
Du får nogle friske roere.
- Og du? - Jeg bliver.
- Du ender bare ligesom Gruber. - Kan de myrer standses, gør jeg det.
- Tænk på dine folk. - Det er det, jeg gør.
Jeg fik dem ud af junglen. Hvis jeg rejser, tager de tilbage, -
- og så er det ude med civilisationen her. Vi bliver.
Jeg tror ikke, du kan holde på dem.
Tiden er knap, så jeg får det overstået i en fart.
- Jeg er ked af alt det, der er sket. - De kan godt spare afskedstalen.
- Hvorfor det? - Jeg bliver.
- Nej. Hop ned i den båd. - Nej.
De kan ikke undvære indianerne, men de er begyndt at stikke af.
Hvis de ser mig rejse, er der så en eneste, der bliver?
- De er lidt af en kvinde. - Ja.
I er sindssyge, begge to.
Du bekæmper et uhyre, der er 30 km langt og 3 km bredt.
Du kan ikke stoppe den pinefulde død.
- De er mindre end min tommelfinger. - De er en velorganiseret hær.
De har generaler, og de kan tænke. Det værste er, at de kan tænke.
- Det kan jeg også. Af sted med dig. - Du så, hvordan junglen så ud.
Mens du ryger en cigar, fortærer de en hel tyr.
- De æder hele plantagen og jer med. - Jeg bliver, så længe jeg kan.
Du får ikke en chance. Mange har prøvet at standse dem. Forgæves.
Vær nu ikke dum. Rejs!
Rejs, mens du kan.
Vær nu ikke dum, Leiningen!
- Hvad siger han? - "Leiningen og kvinde ikke bange."
"Nu kommer myrerne."
"Værsgo, tag I bare tilbage til junglen."
"Lev som jeres fædre og jag hinandens hoveder."
"Eller bliv her sammen med Leiningen og vær modig ligesom hans kvinde."
- Bliver dine folk? - Ja, i aften, fordi de skammer sig.
Og i morgen er de nødt til det. Jeg har brændt deres både.
- Gid du ikke havde gjort det. - Enig.
Men nu er vi fanget her. Nu skal vi kæmpe.
Skær alle de grene ned, der hænger ud over vandløbet.
- Kan vandløbet standse dem? - Myrer kan ikke svømme. Vel?
Heller ej aber, men de kommer over.
Aber er klogere end myrer og dummere end mennesker.
Jamen når myrer kommer, løber aber.
Krydser de over, tænder vi ildbæltet. Sæt vagtposter op i træerne.
- Christopher? - Kom ind og se.
Ham fangede jeg i eftermiddags. Velsagtens en spejder.
Flot satan, ikke? Jeg har studeret ham hele aftenen.
Min fjende. Måske har han også studeret mig.
Selv alene ser de skræmmende ud.
De efterlader intet andet Iiv end dem selv. Og det står vi overfor.
Hvis jeg var fornuftig, hvad ville jeg så gøre? Kæmpe eller flygte?
Du er nødt til at kæmpe. En mand som du flygter ikke.
Og du er slet ikke fornuftig, for så havde du ikke valgt en kone pr. brev.
Det eneste fornuftige, jeg nogensinde har gjort, var at få dig hertil.
- Hvorfor siger du det nu? - Måske fordi det er for sent.
- Er det myrerne? - De er kun 16 km væk.
Hent min hest og nogle cigarer.
Ja, der kommer de. De tilbagelægger 10 km om dagen.
De er fremme i morgen tidlig.
Skyd op i luften, hvis du får brug for mig. Jeg tager hen til slusen.
- Bliv på posten døgnet rundt. - Ja, indtil marabunta dø.
Vær på vagt. De er lynhurtige. En mager mand holder ikke længe.
Du holder længere, så vær på vagt.
Vi giver signal, hvis du skal åbne for sluserne.
Okima fra kakaoplantagen. Marabunta fange ham.
Giv signal til at lukke op for sluserne.
Bare vandet er dybt nok, klarer vi den.
Du havde ret i det med klaveret.
Det vinder ved at blive brugt.
Det trænger til at blive stemt.
Fortæl mig om kvinder.
- Hvor skal jeg begynde? - Hvor du vil. Det er fængslende.
Der er ikke så meget at fortælle. Der er mænd, og der er kvinder.
De er ligesom skeer.
Ligner de hinanden, passer de godt sammen.
Fortæl mig om skeer.
Jeg tror minsandten, du er ved at få humoristisk sans.
Mere end det, Joanna.
Christopher, hør på mig.
- Er du sikker? - Du er min hustru, Joanna.
Marabunta, de sejler over på blade.
Slå alarm. De krydser vandet. Vi skal have mere vand i.
Mine øjne!
Mere vand!
Der er noget galt oppe ved slusen.
Giv signal til tilbagetrækning.
Christopher!
Mayi. Mr. Leiningen? Hvor er mr. Leiningen?
- Hvorfor vækkede du mig ikke? - Det var der ingen grund til.
Hvad i alverden har du gjort ved møblerne?
Jeg har brændt rub og stub. Kun vores ven her er tilbage.
Jeg byggede plantagen af min vilje. Som indianerne laver dukker af ler.
Nu har jeg ødelagt det. Det tog mig 15 år at bygge mit paradis.
Tre dage at gøre det til helvede.
Jeg ville have kone og børn, for at mit værk skulle bestå.
Her er min arving.
- Du har givet op. - Jeg blev slået. Det er noget andet.
Jeg har mistet alt.
Alt undtagen dig, og dig mister jeg måske også snart.
Jeg forlader dig aldrig.
Det er en ringe trøst her midt i armoden, men jeg elsker dig.
Andet har jeg aldrig ønsket. Vi begynder nu.
Her mødes vi, Christopher.
Og her tager vi afsked.
Myrerne er der stadig, og vi har ikke mere at brænde.
Kan du bruge sådan en?
- Ja. - Tag den.
- Til hvad? - Dig selv, hvis myrerne slipper ind.
- Hvor skal du hen? - Se der. Vi er omringede.
Det er vores eneste chance for at klare den. Hvis jeg kan sprænge den.
En lille dæmning, der holder floden i ave, når vandstanden stiger.
Den er allerede steget en meter.
- Det er nok. - Til hvad?
Til at oversvømme resterne af min plantage.
Jeg giver floden alt det tilbage, jeg tog.
Olien giver mig en stakket frist.
Luk porten op.
Vandet er væk. De åbner porten.
Christopher!