Adaptarea Bubuloimare
Asa !
Super !
Haide !
ÎNCEPUTUL
Tu ! Vino aici ! Avem un om la mal !
Halucina, dar v-a strigat numele.
Arătati-i-l.
Nu avea la el decât ăsta... Si asta.
Ai venit să mă ucizi ?
Stiu ce-i asta.
Am mai văzut-o. Acum multi, multi ani.
I-a apartinut unui om pe care l-am întâlnit într-un vis aproape uitat.
Un om obsedat de niste idei radicale.
Care-i cel mai rezistent parazit ? Bacteria ? Virusul ?
Viermele intestinal ?
- Ce vrea dl Cobb sa spună... - Ideea.
Rezistent. Extrem de contagios.
Odată ce o idee ia nastere în creier, e aproape imposibil de eradicat.
O idee ce e complet dezvoltată, pe deplin înteleasă, va rămâne acolo.
- Undeva chiar acolo. - Pentru ca cineva ca tine s-o fure ?
Da. Când visezi, sistemele de autoapărare constiente sunt slăbite,
deci gândurile tale pot fi furate. Se numeste extractie.
Dle Saito, vă putem antrena subconstientul pentru a se putea apăra el însusi
- de cel mai priceput extractor. - Si cum de puteti face asta ?
Pentru că eu sunt cel mai priceput extractor.
Stiu cum să vă cotrobăiesc prin minte si să vă găsesc secretele.
Stiu toate trucurile. Si le puteti învăta de la mine, încât chiar si când dormiti,
apărarea dvs să fie la înăltime.
Dar dacă vreti ajutorul meu, trebuie să fiti complet sincer cu mine.
Trebuie să vă cunosc gândurile mai bine decât sotia dvs,
mai bine decât psihiatrul dvs, mai bine decât absolut oricine.
Dacă acum ati visa si ati avea un seif plin de secrete,
eu trebuie să stiu ce-i în acel seif.
Pentru ca toate astea să meargă, trebuie să-mi dati acces complet.
Vă urez o seară plăcută, până mă voi gândi la propunerea dvs.
Stie.
Ce se-ntâmplă acolo ?
Saito stie. Se joacă cu noi.
Nu contează. O pot găsi. Ai încredere în mine.
Informatia e în seif. S-a uitat la ea când am spus "secrete".
Ea ce caută aici ?
Du-te înapoi în cameră. Bine ? Mă ocup eu de asta.
Chiar asa să faci. Aici suntem la lucru.
Dac-as sări, as scăpa cu viată ?
Dac-ai plonja perfect, poate. Mal, ce cauti aici ?
M-am gândit că poate ti-e dor de mine.
Stii că da. Dar nu mai pot avea încredere în tine.
Si ce dacă ?
Ăsta pare genul de artă pe gustul lui Arthur.
Mă rog, de fapt Saito preferă pictorii britanici postbelici.
Te rog, ia un loc.
Spune-mi... Copiilor le e dor de mine ?
Nici nu-ti poti imagina.
- Ce faci ? - Aerisesc putin. Stai acolo, Mal.
Fir-ar să fie. La naiba.
- Întoarce-te ! - Pune jos arma, Dom.
Te rog.
Iar acum plicul, dle Cobb.
Ea ti-a spus ? Sau ati stiut de la bun început ?
Că sunteti aici să mă furati sau că noi chiar dormeam ?
Vreau să stiu numele celui care v-a angajat.
Nu ajută la nimic să-l ameninti într-un vis, asa-i, Mal ?
Depinde cu ce anume îl ameninti. Omorâtul doar l-ar trezi.
Dar durerea...
Durerea e în minte. Si observând picturile, suntem în mintea ta, nu-i asa, Arthur ?
- Ce faci ? E prea devreme ! - Stiu. Dar visul începe să se destrame.
O să-ncerc să-l mai tin pe Saito încă putin. Aproape am terminat.
A fost pe-aproape. Foarte aproape.
Opriti-l !
Asta n-o să meargă. Treziti-l !
N-o să se trezească.
- Dati-i impulsul ! - Poftim ?
Scufundati-l.
A iesit.
Ai venit pregătit, nu ?
Nici măcar seful serviciului meu de pază nu stie de apartamentul asta.
Cum de l-ai descoperit ?
E foarte dificil pentru un om ca tine să tină în secret un cuibusor ca ăsta,
mai ales când e implicată si o femeie măritată.
- Ea niciodată n-ar... - Cu toate astea, suntem aici.
- Si avem o problemă de rezolvat. - Sunt din ce in ce mai aproape.
- Deja v-ati luat ce doreati. - Nu-i adevărat.
Ati ascuns un fragment important, nu-i asa ?
L-ati ascuns pentru că stiati ce-aveam noi de gând.
Întrebarea e de ce ne-ati lăsat în primul rând să intrăm ?
- A fost un interviu. - Pentru ce anume ?
Nu mai contează. L-ati picat.
Am extras toate informatiile stocate acolo.
Dar dezamăgirea a fost cruntă.
Deci puteti pleca.
Se pare că nu întelegeti, dle Saito. Compania care ne-a angajat,
nu va accepta esecul. În două zile suntem ca si morti.
Cobb ?
Se pare că va trebui să tratăm totul ceva mai simplist.
Spune-ne ce stii ! Spune-ne ce stii, acum !
Am urât dintotdeauna covorul ăsta.
E pătat si uzat în atâtea locuri, dar e făcut din lână.
Iar acum...
... sunt întins pe unul din poliester.
Iar asta înseamnă că nu sunt pe covorul din apartamentul meu.
Ati fost la înăltimea renumelui dvs, dle Cobb. Încă visez.
- Cum a mers ? - Nu prea bine.
Un vis în timpul unui vis. Sunt impresionat.
Dar în visul meu, jucati după regulile mele.
- Da, însă vedeti dvs, dle Saito... - Nu suntem în visul dvs.
Suntem în visul meu.
Tâmpitule. Cum de-ai gresit cu covorul ?
- N-a fost vina mea. - Tu esti arhitectul.
- N-am stiut c-o să-si frece obrazul de el ! - Ajunge.
- Tu. Ce dracu' a fost asta ? - Tin totul sub control.
Nu mi-ar place să te văd cum îti pierzi controlul.
Gata, n-avem timp de asa ceva. Eu cobor la Kyoto.
De ce ? N-o să verifice fiecare compartiment.
Nu-mi plac trenurile. Ascultati-mă.
Fiecare e pe cont propriu.
- Da, alo ? - Bună, tati.
Bună, tată.
Copii... cum sunteti ? Ce mai faceti ?
- Bine. - Bine, cred.
- Cine e doar "bine" ? Tu esti, James ? - Da. Când vii acasă, tată ?
Nu pot, scumpo. Nu pot.
- Nu pentru ceva timp, mai tii minte ? - De ce ?
V-am mai spus, sunt departe de voi pentru că lucrez, bine ?
Bunica spune că n-o să te mai întorci.
Phillipa, tu esti ? Mi-o dai putin pe bunica, te rog ?
Dă din cap că "nu".
Atunci să sperăm că greseste cu asta.
- Tati ? - Da, James ?
Mami e cu tine ?
James, am mai vorbit despre asta. Mami nu mai e printre noi.
Unde e mami ?
Ajunge, copii. Spuneti "la revedere".
O să-i dau bunicului niste cadouri pentru voi, bine ?
Si să fiti cuminti, să fiti...
- Ne-a venit elicopterul. - Bine.
- Esti în regulă ? - Da. Da, sunt bine.
- De ce ? - Păi, în vis, când a apărut Mal.
Îmi pare rău de faza cu piciorul. Nu se va mai întâmpla.
E din ce în ce mai rău, nu-i asa ?
Altceva decât o scuză n-o să auzi de la mine, Arthur.
- Unde-i Nash ? - N-a apărut încă. Vrei să mai asteptăm ?
Nu, trebuia să ducem planurile de expansiune ale lui Saito la Cobol Engineering
de două ore. Acum stiu deja c-am dat gres. E timpul să ne facem dispăruti.
- Unde-o să mergi ? - Buenos Aires.
Acolo mă pot da la fund, chiar să mai lucrez ceva, până se linistesc lucrurile.
- Tu ? - Mă-ntorc in State.
Transmite-le salutările mele.
Te-a vândut. A venit la mine să se târguiască pentru viata lui.
Asa că îti ofer tie satisfactia.
Eu nu-mi rezolv în felul ăsta problemele.
- Ce-o să-i faci ? - Nimic.
Însă nu pot vorbi în numele celor de la Cobol Engineering.
- Deci, ce vrei de la noi ? - Implantare.
- E posibilă ? - Bineînteles că nu.
Dacă poti fura o idee din mintea cuiva, de ce să nu-i poti introduce una în loc ?
Bun, uite cum îti bag eu o idee în cap. Îti zic,
"Nu te gândi la elefanti".
- La ce te gândesti ? - La elefanti.
Corect. Dar nu e ideea ta, pentru că stii că eu ti-am dat-o.
Mintea unui implementat va sti întotdeauna care-i sursa ideii.
- Inspiratia e imposibil de falsificat. - Nu-i adevărat.
- O poti face ? - Îmi oferi o alternativă ?
Pentru că eu pot găsi o metodă să rezolv cu cei de la Cobol.
- Atunci ai deja o alternativă. - Si aleg să plec, dle.
Spune-le pilotilor unde-ai vrea să mergi.
Dle Cobb !
Ce-ai spune să mergi acasă ? În America ?
- La copiii tăi ? - Nu poti aranja asta !
- Nimeni nu poate ! - Ca si implementarea.
Cobb, haide.
Cât de complexă e ideea ?
- Destul de simplă. - Nicio idee nu e simplă
când vrei s-o inoculezi în mintea altcuiva.
Concurentul meu principal e un bătrân cu o sănătate subredă.
Fiul său va mosteni în curând conducerea corporatiei.
Vreau ca el să decidă dezbinarea imperiului ridicat de tatăl său.
- Cobb, nu trebuie să ne băgăm în asa ceva. - Stai putin.
Dacă e să fac asta, dacă e s-o pot face, am nevoie de garantii.
Cum pot sti că-mi poti aranja întoarcerea ?
Nu poti sti.
Dar eu pot. Deci... esti gata să risti ?
Sau s-ajungi un bătrân plin de regrete, asteptând să moară-n singurătate ?
Adună-ti echipa, dle Cobb. Si alege-i cu mai multă întelepciune.
Stiu cât de mult îti doresti să mergi acasă.
- Dar asta e imposibil de realizat. - Ba se poate.
- Trebuie doar să intri suficient de profund. - Nu stii asta.
Am mai făcut-o.
Cui i-ai mai făcut-o ?
De ce mergem la Paris ?
O s-avem nevoie de un arhitect nou.
Nu ti-a plăcut niciodată să lucrezi la tine în birou.
Nu-i suficient loc pentru a gândi în chichineata aia.
E sigur pentru tine să te afli aici ?
Extrădarea din Franta spre America e un adevărat cosmar birocratic, stii asta.
Cred c-ar fi găsit o solutie rapidă în cazul tău.
Ti-am adus astea să le dai copiilor când o să ai ocazia.
E nevoie de mai mult decât de câteva animale de plus
pentru a-i convinge pe copii că încă mai au un tată.
Fac ceea ce stiu să fac.
- Fac ce-am învătat de la tine. - Niciodată nu te-am învătat să furi.
Nu, tu m-ai învătat să intru în mintile oamenilor.
Dar după ce s-a întâmplat, nu prea mai erau feluri legale de a-mi folosi deprinderea.
Ce cauti aici, Dom ?
Cred c-am descoperit cum pot ajunge acasă.
Să fac ceva pentru niste oameni foarte puternici.
Si care mă pot disculpa de toate acuzatiile.
- Dar am nevoie de ajutorul tău. - Ai venit să mi-l corupi cel mai bun.
Stii ce ofer eu. Trebuie să-i lasi pe ei să decidă.
- Bani. - Nu doar bani. Mai tii minte. E...
sansa de a construi catedrale, orase întregi, lucruri care n-au existat,
care nu ar putea exista în lumea reală.
Deci vrei să las si pe altcineva să te urmeze în fanteziile tale.
Practic ei nu vor intra în vis. Ei doar vor construi nivelurile
si-i vor învăta si pe restul asta. Asta-i tot.
Construieste-le tu.
Mal n-o să mă lase.
Întoarce-te la realitate, Dom. Te rog.
Acei copii, nepotii tăi, îsi asteaptă tatăl să se întoarcă acasă.
Asta-i realitatea lor. Iar această ultimă operatiune mă va duce acasă.
N-as fi stat aici dac-as fi stiut orice altă cale.
Am nevoie de un arhitect la fel de bun pe cât am fost eu.
Am pe cineva mai bun. Ariadne ?
Fă cunostintă cu dl Cobb.
- Mă bucur să vă cunosc. - Dacă ai putin timp,
dl Cobb ar dori să discute cu tine despre o ofertă de lucru.
- Un post de practică ? - Nu chiar.
- Am un test pentru tine. - N-o să-mi spui nimic despre oferta de lucru ?
Înainte de a-ti spune despre ce e vorba, trebuie să stiu dac-o poti face.
- De ce ? - Nu e ceva perfect legal.
Ai două minute să desenezi un labirint care să se rezolve într-un minut.
Stop.
Din nou.
Stop.
Va trebui să vii cu ceva mai bun.
Ceva de genul ăsta.
Se spune că folosim doar o mică parte din creier. Asta când nu dormim.
Când dormim, mintea noastră e capabilă de aproape orice.
- Cum ar fi ? - Imaginează-ti că desenezi o clădire, bine ?
În mod constient tu-i creezi fiecare detaliu.
Dar uneori, parcă s-ar crea singură, dacă întelegi ce vreau să spun.
- Da, de parcă s-ar descoperi singură. - Ca o adevarată inspiratie, nu-i asa ?
În vise, mintea noastra face asta întruna.
Noi ne creăm si ne percepem lumea în acelasi timp.
Iar mintea noastră face asta atât de bine,
încât noi nici nu stim că se-ntâmplă asa ceva.
Iar asta ne permite nouă să intervenim chiar în mijlocul acestui proces.
- Cum ? - Preluând controlul asupra părtii creative.
Aici am nevoie de tine. Tu creezi lumea din vis.
Noi vom aduce subiectul în acel vis,
iar ei îl vor completa cu subconstientul lor.
Cum voi putea strânge suficiente detalii pentru a-i convinge că e ceva real ?
Visele par reale când suntem în ele, nu-i asa ?
Doar când ne trezim constientizăm că s-a întâmplat ceva ireal.
Să te întreb ceva. Nu-ti aduci niciodată aminte de începutul unui vis, nu ?
Întotdeauna apari brusc în mijlocul unor evenimente.
- Da, cred că asa e. - Deci, cum am ajuns noi aici ?
- Păi tocmai am venit de la... - Gândeste-te bine, Ariadne.
Cum am ajuns aici ? Unde esti de fapt acum ?
- Visăm ? - Acum esti de fapt într-un atelier, dormind.
Asta-i prima ta lectie într-un vis partajat. Linisteste-te.
Dacă-i doar un vis, de ce te feresti de...
Pentru că niciodată nu-i doar un vis, nu ? Iar durerea de la cioburile de sticlă
pe fată e cumplită. Când esti în vis, o simti ca în realitate.
De-aia a creat armata visul partajat. Era un program de antrenament
pentru ca soldatii să se poată împusca si înjunghia iar apoi să se trezească.
Iar arhitectii cum au ajuns să fie implicati în asa ceva ?
Cineva trebuia să proiecteze visurile, nu ?
- Ce-ar fi să mai ai răbdare încă 5 minute ? - 5 minute ?
Stăm aici de vorbă de cel putin o oră.
În vis, mintea îti functionează mult mai repede,
de-aia timpul pare că se scurge mai lent.
5 minute din lumea reală sunt echivalentul a 60 de minute în vis.
De ce să nu încerci să vezi ce poti proiecta în aceste 5 minute ?
Ai deja baza pregătită. Librăria, cafeneaua.
Chiar si restul detaliilor sunt aici.
- Cine sunt oamenii ăstia ? - Proiectii ale subconstientului meu.
- Al tău ? - Da. Adu-ti aminte. Tu visezi.
Tu ai construit lumea asta. Eu sunt subiectul. Mintea mea umple lumea.
Chiar poti vorbi la propriu cu subconstientul meu.
Asta-i una din metodele folosite pentru extragerea de informatii de la un subiect.
- Sunt si alte metode ? - Creând ceva fortificat, cum ar fi...
un seif de bancă sau o închisoare.
Mintea le umple automat cu informatiile pe care trebuie să le protejeze.
- Întelegi ? - Iar apoi tu intri cu forta si le furi.
Mă rog...
Credeam că spatiul visului e strict vizual, dar e mai apropiat de ceea ce simti.
Ce se-ntâmplă când începi să schimbi atât de mult legile fizicii ?
- Impresionant, nu-i asa ? - Da, este.
De ce uită toti la mine ?
Pentru că subconstientul meu simte că altcineva modifică lumea asta.
Cu cât schimbi mai mult lucrurile, cu atât încep proiectiile
să conveargă mai mult spre tine.
- Să conveargă ? - Practic simt natura străină a visătorului.
Si practic vor ataca asa cum celulele albe din sânge atacă o infectie.
- Adică vor începe să ne atace acum ? - Nu. Doar pe tine.
E fantastic, dar crede-mă, dacă vei continua să schimbi lucrurile asa...
Incredibil. Ce-ai zice să-i spui subconstientului tău s-o lase mai usor ?
E subconstientul meu. Ai uitat ? Nu-l pot controla.
Impresionant.
Stiu podul ăsta. Locul ăsta chiar există în realitate, nu ?
Da, trec pe aici în fiecare zi, în drum spre scoală.
Niciodată să nu recreezi lucruri din memoria ta.
Întotdeauna să-ti imaginezi locuri noi.
Parcă trebuia să te legi de locuri pe care le stii, nu-i asa ?
Numai detaliile de acolo. Un felinar, o cabină telefonică.
- Niciodată o zonă completă. - De ce nu ?
Construirea unui vis din amintirile tale e cel usor mod de-a pierde
discernământul între ce e real si ce e doar un vis.
Deci asta ti s-a întâmplat tie ?
Ascultă-mă. Asta n-are nicio legatură cu mine.
Deci de-aia ai nevoie de mine să-ti construiesc visurile ?
Las-o în pace. Tai-o de-aici.
- Dă-te de aici ! - Cobb !
- Lăsati-o în pace ! - Dă-mi drumul !
- Aici ! Mal ! - Cobb !
- Mal ! - Trezeste-mă !
- Mal, nu ! Nu ! - Trezeste-mă ! Trezeste-mă ! Trezeste-mă !
Mal, nu !
Uită-te la mine. Esti în sigurantă.
- Esti în regulă. - De ce... De ce nu m-am trezit ?
Pentru că nu trecuseră cele 5 minute, si nu poti iesi dintr-un vis
decât dacă mori.
- Are nevoie de un totem. - Ce ?
- Un totem, ceva mic, personal... - Halal subconstient mai ai, Cobb !
- Tipa e de-a dreptul încântătoare. - Deci ai întâlnit-o pe dna Cobb.
- E sotia lui ? - Da. Deci un totem.
Ai nevoie de-un obiect mic, eventual greu. Să-l ai asupra ta mereu,
dar nimeni să nu stie de el.
- Cum ar fi o monedă ? - Nu. Ceva mai personalizat.
Ăsta e un zar măsluit.
Nu-l poti atinge. Si-ar pierde utilitatea.
Doar eu îi cunosc exact greutatea exactă si partea măsluită.
Astfel, când te vei uita la totemul tău, vei sti cu sigurantă
că nu esti în visul altcuiva.
Nu stiu dacă stii exact ce se petrece aici, sau dacă barem vrei să stii,
dar Cobb are probleme serioase, pe care încearcă să le ascundă aici.
Iar eu nu pot să fiu atât de deschisă în fata unui asemenea om.
Se va întoarce. N-am mai cunoscut pe nimeni care să invete asa repede.
Realitatea nu-i va mai fi suficientă, iar când se va întoarce...
Când se va întoarce, va trebui s-o pui să lucreze la labirinturi.
- Tu n-o să fi aici ? - Trebuie să mă întâlnesc cu Eames.
Eames ? Nu, e în Mombasa. E practic în curtea celor de la Cobol.
- E un risc necesar. - Sunt o grămadă de hoti buni.
Nu avem nevoie doar de-un hot. Ne trebuie si un falsificator.
Le poti freca una de alta cât vrei, dar n-o să facă pui.
- Nu stii niciodată. - Hai să bem ceva.
Tu faci cinste.
- Tot n-ai învătat să scrii corect. - Du-te dracu'.
Imiti bine scrisul de mână ?
- Oricare ar fi el. - Bun.
Vă multumesc.
Implantare.
Acum, înainte de a-mi spune că e imposibil, să-ti explic...
Nu, e perfect posibil. Doar că-i a dracu' de greu.
Interesant. Pentru că Arthur îmi tot spune că nu se poate realiza.
Arthur... Mai lucrezi cu demodatul ăla ?
- E bun în meseria lui, nu-i asa ? - E cel mai bun. N-are pic de imaginatie.
Spre deosebire de tine.
Dacă vrei să faci implantare, ai nevoie de imaginatie.
Să te întreb ceva. Ati reusit vreodată ?
Am încercat. Am implantat ideea, dar n-a prins rădăcini.
- N-ati implantat-o suficient de profund ? - Nu e vorba doar de profunzime.
Ai nevoie de varianta brută a ideii, pentru ca ea să evolueze natural
în mintea subiectului. E o artă subtilă.
Deci care-i ideea care trebuie implantată ?
Trebuie să-l facem pe-un mostenitor să desfiinteze imperiul tatălui său.
Ai de-a face cu o multitudine de motivatii politice, sentimente anti-monopol si altele.
Dar toate chestiile astea depind de prejudecata subiectului.
Si ce trebuie să faci e să începi cu forma cea mai simplă a ideii.
- Si care anume ? - Relatia cu tatăl său.
- Ai un chimist ? - Încă nu.
E un bărbat aici. Yusuf. El îsi face propriile amestecuri de somnifere.
- De ce nu mă duci la el ? - După ce scapi de cel care te urmăreste.
- Bărbatul de la bar. - Cobol Engineering.
Recompensa pusă pe capul meu, era pentru viu sau pentru mort ?
Nu-mi aduc aminte. Să vedem dacă începe să tragă.
Încearcă să-l distragi. Ne vedem jos la bar în... jumătate de oră ?
- Tot pe aici ? - E ultimul loc la care s-ar gândi.
Bine.
Freddy ! Freddy Simmons. Dumnezeule, tu esti, nu-i asa ?
Nu, nu esti tu.
Nu pleci chiar acum, amice ?!
Da!
Aici.
Nu, cafea. O cafea. O cafea.
Facem o tură, dle Cobb ?
- Ce faceti în Mombasa ? - Sunt aici să-mi protejez investitia.
Deci asa scapi tu de cineva care te urmăreste ?
E un altfel de urmăritor.
A spus Cobb că te vei întoarce.
- Am încercat să nu vin, dar... - Dar nimic nu seamănă cu asta.
Este... creatie pură.
Ne uităm la niste arhitectură paradoxală ? Va trebui să stăpânesti câteva trucuri
dacă vei construi trei nivele complete de vis.
- Scuzati-mă. - Ce fel de trucuri ?
Într-un vis, poti "păcăli" arhitectura să ia forme imposibile.
Asta îti permite să creezi bucle închise, cum sunt la Penrose Steps.
Scara Infinită.
Vezi ?
Paradox. O buclă închisă ca asta, te va ajuta să maschezi limitele unui vis.
Dar cât de mari trebuie să fie aceste nivele ?
De la mărimea unui etaj al unei clădiri, la un oras întreg.
Dar trebuie să fie suficient de complicate,
pentru a le putea ascunde de proiectiile subconstientului subiectului.
- Un labirint. - Exact, un labirint.
- Si cu cât e mai bun labirintul... - Cu atât mai mult timp avem,
- ... pâna suntem descoperiti de proiectii ? - Exact.
Subconstientul meu pare a fi suficient de politicos.
Ai răbdare, va fi mai rău.
Nimănui nu-i place să simtă pe altcineva controbăindu-i prin minte.
Cobb nu mai poate construi, nu-i asa ?
Nu stiu dacă nu mai poate, dar nu mai vrea.
Crede că-i mai sigur dacă nu cunoaste dinainte aspectul arhitectural.
- De ce ? - Nu vrea să-mi spună.
Dar cred că-i din cauza lui Mal.
- Fosta lui sotie ? - Nu, nu e fosta.
- Sunt încă împreună ? - Nu, e...
E moartă.
Ce vezi tu acolo e doar proiectia lui despre ea.
- Cum era ea în viata reală ? - Era încântătoare.
- Cauti un chimist ? - Da.
Pentru a pregăti ingredientele pentru o operatiune ?
- Si pentru a merge "pe teren" cu noi. - Eu nu prea ies pe teren, dle Cobb.
Am nevoie de tine acolo pentru a mixa componentele precise pentru nevoile noastre.
- Si care sunt acestea ? - Profunzime adâncă.
Un vis în timpul unui vis ? Două nivele ?
Trei.
Nu-i posibil. E prea instabil să fie atâtea vise, unele într-altele.
- Trebuie adăugat si un sedativ. - Unul puternic.
- Câti membri sunt în echipă ? - Cinci.
Sase.
Singura metodă de-a fi sigur c-ai rezolvat treaba e să intru si eu cu tine.
Nu-i loc pentru turisti într-o asemenea problemă, dle Saito.
De data asta, se pare că este.
Ăsta, cred eu, e o idee bună de plecare. Îl folosesc în fiecare zi.
- Pentru ce anume ? - Hai să-ti arăt.
- Poate nu ai dori să vezi asa ceva. - După tine.
Sase. Zece. Douăsprezece. Toti conectati, la naiba.
Vin în fiecare zi să-si împartă acelasi vis.
Vezi ? E foarte stabil.
- Cât timp visează ? - Trei, patru ore pe zi.
- Iar timpul din vis ? - Cu amestecul ăsta ?
- Cam 40 de ore, în fiecare zi. - De ce fac asta ?
Spune-i, dle Cobb.
După un timp, devine singura metodă prin care mai poti visa.
Tu mai visezi, dle Cobb ?
- Si ei vin aici în fiecare zi, să doarmă ? - Nu.
Ei vin pentru a fi treziti. Visul a devenit realitatea lor.
Si cine ar putea să spună că nu-i asa ?
Să vedem ce poti face.
Stii cum să mă găsesti.
Stii ce ai de făcut.
Tare, nu-i asa ?
Esti bine, dle Cobb ?
Da. Totul e în regulă.
Robert Fischer, mostenitorul trustului energetic Fischer Morrow.
Care e de fapt problema ta cu acest domn Fischer ?
Asta nu e problema ta.
Dle Saito, asta nu e o problemă clasică de spionaj industrial.
Ai cerut implantare. Sper că întelegi implicatiile acestei cereri.
Din sământa pe care o vom semăna în mintea acestui bărbat va încolti o idee.
Aceasta îl va defini. S-ar putea să-i schimbe...
E posibil să-l schimbe cu totul.
Suntem ultima companie care mai stă între ei si monopolul absolut pe piata de energie.
Si noi nu mai putem face fată deja. Curând, vor controla sursele de energie
pe jumătate din lume. Astfel, vor deveni o nouă super-putere.
Umanitatea are nevoie ca Robert Fischer să se răzgândească.
Deci aici vom interveni noi. Cum e relatia lui Robert Fischer cu tatăl său ?
Se zvoneste că relatia e destul de complicată.
Nu putem lucra doar pe baza zvonurilor, nu-i asa ?
Poti aranja să îl cunosc pe omul ăsta ? Browning. Mâna dreaptă a lui Fischer senior.
De fapt bunicul lui Fischer junior.
Ar trebui să se poată aranja. Dacă faci rost de niste referinte serioase.
Referintele sunt o parte a specializării mele, dle Saito.
Nu simt că va fi vreo întelegere aici. Să nu-i mai vad.
Dle Browning, dintotdeauna Maurice Fischer a evitat sala de judecată.
Să-i soptim grijile tale direct lui Maurice ?
- Nu-s sigur că e necesar. - Nu, nu, eu cred c-ar trebui.
Cum se simte ? Nu vreau să-l deranjez fără rost, dar...
Robert, ti-am zis să lasi nenorocita aia... Stai, fă ce ti-am zis, ia-o...
Nu, linistiti-vă, dle Fischer.
Ia-o de-aici!
Niciodată. Niciodată n-ai făcut ce ti-am zis.
Las-o.
Poftim.
Trebuie să fie o amintire la care tine foarte mult.
I-am pus-o lângă pat. Nici măcar n-a observat-o.
Robert... trebuie să discutăm despre o împuternicire.
- Stiu că ti-e dificil, - Nu acum, unchiule Peter.
dar e foarte important să începem...
Au început să se adune vulturii.
Si cu cât Maurice Fischer e mai bolnav, cu atât mai puternic devine Peter Browning.
Am avut multe oportunităti să-l observ pe Browning si...
să-i adopt prestanta fizică, să-i studiez obiceiurile, etcetera.
Deci, în primul nivel al visului, pot să-l întruchipez pe Browning
si să introduc notiuni în mintea constientă a lui Fischer.
După, când intrăm mai adânc în subconstient,
imaginea sa pentru Browning ar trebui să fie autoritară în fata lui.
- Deci el îsi va da singur ideea. - Exact.
Doar în felul ăsta va reusi implantarea. Trebuie să pară generată de la sine.
Eames, sunt impresionat.
Amabilitatea ta, ca de obicei, e foarte apreciată, Arthur, multumesc.
Voiai să intri în stare de vis singur, sau?
Nu, nu, făceam doar niste experimente.
Nu mi-am dat seama că era cineva aici, asa că...
- Da, de fapt, lucram la totemul meu. - Hai, lasă-mă să-l văd.
Văd că ai început să înveti, nu?
E o solutie elegantă pentru a tine pasul cu realitatea.
- A fost ideea ta? - Nu, a fost... A fost a lui Mal, de fapt.
Ăsta a fost al ei. Îl învârtea în vis si nu se oprea niciodată.
Se învârtea întruna.
- Arthur mi-a spus că a murit. - Cum stai cu labirinturile?
Fiecare nivel este legat de partea subconstientului pacientului
pe care încercăm s-o accesăm.
Deci, voi transforma ultimul nivel într-un spital ca Fischer să-si poată aduce tatăl.
Am o întrebare în legătură cu labirintul ăsta.
Nu, nu, nu-mi arăta caracteristicile. Doar visătorul trebuie să stie traseul.
De ce e atât de important?
În caz că unul din noi creează imagini din subconstientul lui.
Nu vrem ca ei să cunoască detalii despre labirint.
Adică, în caz că o creezi pe Mal.
- Nu poti s-o tii afară din vis, nu? - Asa-i.
Nu poti construi pentru că, dacă tu stii labirintul, atunci si ea îl stie.
Ar sabota întreaga operatiune.
- Cobb, ceilalti stiu? - Nu. Nu stiu.
Trebuie să-i avertizezi dacă se înrăutăteste situatia.
Nimeni n-a spus că se înrăutăteste.
Trebuie să mă întorc acasă, doar la asta mă gândesc acum.
- De ce nu te poti întoarce? - Pentru că ei cred c-am omorât-o.
- Mersi. - Pentru ce?
Pentru că nu m-ai întrebat dac-am omorât-o sau nu.
"Voi fărâmita imperiul tatălui meu."
Asta e, cu sigurantă, o idee pe care chiar Robert ar alege s-o respingă.
De-asta trebuie să implantăm ideea adânc în subconstientul lui.
Subconstientul e motivat de către emotii, nu? Nu de către judecată.
Trebuie să găsim o modalitate de-a traduce informatia într-o notiune bazată pe emotii.
Cum traduci o strategie de afaceri într-o emotie?
MAURICE SI ROBERT - DOUĂ GENERATII FISCHER DOI OAMENI DE AFACERI DIFERITI.
Asta vrem să ne dăm seama aici, nu?
Relatia dintre Robert si tatăl lui e tensionată, dacă nu mai rău.
Păi, putem să mergem pe ce-ai zis?
Putem să-i implantăm să distrugă compania tatălui său în semn de "du-te naibii".
Nu, deoarece cred că emotiile pozitive
sunt tot timpul mai puternice decât cele negative.
Cu totii tânjim după întelegere, după purificarea sufletului.
Trebuie ca Robert Fischer să aibă o reactie emotională pozitivă în legătură cu ideea.
Bine, păi, încearcă asta.
"Tatăl meu acceptă faptul că vreau să mă descurc singur, nu să-i calc pe urme."
- Ar putea să meargă. - Ar putea?
Vom avea nevoie de ceva mai bun decât o simplă posibilitate.
Multumesc pentru contributie, Arthur.
Iartă-mă c-am vrut să fii mai specific, Eames.
- Mai specific? - În implantări nu trebuie să fii specific.
Când intrăm în mintea lui, va trebui să ne descurcăm cu ce găsim.
În primul nivel, vom dezvolta relatia dintre el si tatăl lui.
Să implantăm, "Nu voi călca pe urmele tatălui meu".
În următorul nivel, îi dăm ideea lui Robert, "Voi face ceva pe cont propriu".
Si, în timp ce ne apropiem de ultimul nivel, scoatem artileria grea.
- "Tatăl meu nu vrea să fiu ca el". - Exact.
După ce-am creat 3 nivele, visele se vor destrăma la cel mai mic deranjament.
Îl vom seda.
Pentru un somn destul de adânc astfel încât să creăm 3 nivele de vis,
va trebui să-l combinăm cu un sedativ foarte puternic.
Noapte bună.
Compusul pe care-l vom folosi pentru a partaja visul
creează o legătură foarte puternică între visători
în timp ce accelerează functia creierului, chiar.
Cu alte cuvinte, avem mai mult timp pentru fiecare nivel.
Functia creierului în vis va fi de 20 de ori mai solicitată.
Si când intri într-un vis în visul respectiv, efectul e compus.
- Sunt trei vise, adică 10 ore ori 20... - Scuze, matematica nu e punctul meu forte.
- Cât de mult înseamnă asta? - O săptămână doar pentru primul nivel.
Sase luni pentru al doilea nivel, si al treilea nivel...
Sunt 10 ani.
Cine-ar vrea să rămână prins într-un vis pentru 10 ani?
Depinde cum e visul.
Deci, odată ce-am făcut implantarea, cum mai iesim?
Si sper că te gândesti la ceva mai elegant decât să mă împusti în cap.
- Un impuls. - Ce-i un impuls?
Ăsta, Ariadne, e un impuls.
E sentimentul acela de cădere pe care-l primesti si te trezeste brusc.
Te scoate din vis.
Vom simti un impuls dacă suntem sub influenta unui sedativ atât de puternic?
Asta e partea inteligentă.
Am modificat sedativul astfel încât să lase functia urechii interne neatinsă.
În felul acesta, oricât de adânc e somnul, visătorul încă mai poate simti căderea.
Sau răsturnările.
Smecheria e că trebuie să sincronizăm un impuls
care poate penetra toate cele trei nivele.
Am putea folosi derularea muzicii pentru a sincroniza diferite impulsuri.
N-are programată nicio operatie, nicio consultare la dentist, nimic.
Nu trebuia să aibă o operatie la genunchi?
Nimic. Nimic pentru care l-ar seda, adică. Si avem nevoie de cel putin 10 ore.
Un zbor de la Sydney la Los Angeles.
Unul dintre cele mai lungi zboruri. Si el face zborul la fiecare 2 săptămâni.
Atunci înseamnă că are un avion privat.
Nu si dacă avionul avea nevoie de reparatii neprevăzute.
- Trebuie să fie Boeing 747. - De ce?
Pentru că într-un Boeing 747, pilotul se află sus,
iar clasa întâi e la bordul anterior, astfel încât nimeni să nu treacă pe-acolo.
Dar ar trebui să rezervi întreaga cabină. Si să mituiesti echipajul de la clasa întâi.
Am cumpărat avionul. Părea mai simplu.
Ei bine, se pare că avem 10 ore.
Ariadne? Te-ai descurcat nemaipomenit, să stii.
Stii cum să mă găsesti. Stii ce ai de făcut.
Îti amintesti când m-ai cerut în căsătorie?
- Desigur. - Spuneai c-ai avut un vis.
Am visat că vom fi împreună până la bătrânete.
Si putem fi.
N-ar trebui să fii aici.
Am vrut doar să văd ce fel de "teste" faci singur în fiecare noapte.
- Asta nu te priveste pe tine. - Mă priveste întrutotul.
- Mi-ai cerut să partajăm visele. - Nu si astea. Astea sunt visele mele.
- De ce te sedezi? - Doar asa pot să mai visez.
- De ce-i atât de important să visezi? - În visele mele, încă suntem împreună.
Astea nu sunt doar niste vise.
Astea sunt amintiri. Si ai spus să nu folosim niciodată amintiri.
- Stiu. - Încerci s-o tii în viată.
- Nu poti să n-o mai visezi. - Nu întelegi.
Astea sunt momente pe care le regret. Sunt amintiri pe care trebuie să le schimb.
Păi, ce regreti în subconstientul tău?
Ascultă, e doar un lucru pe care trebuie să-l întelegi la mine.
- Asta e casa ta? - A mea si a lui Mal, da.
- Ea unde e? - Murise deja.
Acela e fiul meu, James. Sapă după ceva, probabil un vierme.
Ea e Phillipa.
M-am gândit să-i strig, ca să se întoarcă, să zâmbească si să pot vedea...
fetele lor frumoase, dar... e prea târziu.
Acum. Ori niciodată, Cobb.
Încep să intru în panică. Îmi dau seama că voi regreta acest moment, că...
trebuie să le văd fetele pentru ultima oară.
James! Phillipa! Veniti în casă!
Dar clipa asta e în trecut.
Si orice-as face, nu pot schimba acest moment.
În timp ce mă pregătesc să-i strig, ei fug.
Dacă nu le voi mai vedea fetele niciodată, trebuie să mă întorc acasă.
În lumea reală.
- Ce faci aici? - Numele meu e...
Stiu cine esti. Ce faci aici?
- Încerc să-nteleg ce s-a întâmplat. - Cum ai putea întelege?
Stii ce înseamnă să fii îndrăgostit?
- Să ai o jumătate? - Nu.
Să-ti spun o ghicitoare.
Astepti un tren. Un tren care te va duce departe.
Stii unde speri să te ducă trenul, dar nu stii cu sigurantă.
Dar nu contează. Cum de nu-ti pasă unde te va duce trenul?
Pentru că vom fi împreună.
- Cum ai putut s-o aduci aici, Dom? - Ce-i locul ăsta?
E un hotel de lux unde obisnuiam să ne petrecem aniversările căsătoriei.
Ce s-a întâmplat aici?
Ai promis! Ai promis că vom fi împreună!
Te rog, vreau să rămâi aici! Doar pentru un moment!
Ai spus că vom fi împreună! Ai spus că vom fi împreună până la bătrânete!
Mă voi întoarce după tine. Promit.
Crezi că poti să creezi o închisoare de amintiri unde s-o tii, pur si simplu?
Crezi că închisoarea aia o va păstra?
E timpul. Maurice Fischer tocmai a murit în Sydney.
- Când e înmormântarea? - Joi. În Los Angeles.
Robert va duce trupul cel târziu marti. Ar trebui să ne miscăm.
Bine.
- Cobb, vin cu tine. - I-am promis lui Miles, nu.
Echipa are nevoie de cineva care întelege cu ce ai de a face.
Si nu trebuie să fiu eu acel cineva,
dar, atunci trebuie să-i arăti lui Arthur ce am văzut.
Faceti rost de încă un loc în avion.
Dacă urc în avion si nu vei respecta întelegerea noastră,
când aterizăm, intru la puscărie pentru tot restul vietii mele.
Termină ce ai de făcut pe drum. Iar eu voi da un telefon din avion,
si nu vei avea probleme la trecerea de Birourile de Imigrări.
- Da, este. - Multumesc.
Da.
- Al treilea loc pe dreapta. - Multumesc.
- Pardon. - Da, pardon, greseala mea.
Bun venit la bord, dle. Pot să vă iau paltonul? Multumesc.
PUNETI-VĂ CENTURILE FUMATUL INTERZIS
Scuză-mă, ăsta e al tău cumva? Cred că ti-a căzut.
- Domnilor, doriti o băutură? - Apă, vă rog.
La fel, vă rog.
Multumesc.
Stii, nu m-am putut abtine să observ, dar nu cumva esti vreo rudă
de-a faimosului Maurice Fischer?
- Ba da, era... tatăl meu. - Era o persoană care te inspiră.
- Condoleante. - Dle.
- Poftim. - Multumesc.
În cinstea tatălui tău. Odihnească-se în pace, nu?
Nu puteai si tu să urinezi înainte să intri în stare de vis?
Scuze.
Ai băut cam multă sampanie gratuită înainte de a decola, nu, Yusuf?
Al dracu' de amuzant.
Ei bine, măcar stim că Robert va căuta un taxi pe vremea asta.
- Dobitocule! Omule, de ce nu-ncerci... - Pleacă.
Doar pune-l să sune... Trebuie să-nchid. Bine, taxi! Multumesc.
Bine, pe Third and Market. Rapid.
Ce faci?
- Mă scuzati, credeam că era liber. - Ei bine, nu e.
- Poate că îl putem împărti. - Da, sau poate nu.
Puteti să trageti pe dreapta si să-l dati pe acest om...
Nemaipomenit.
Hai!
Sunt 500 de dolari în el. Iar portofelul valorează mai mult de-atât,
asa că mă puteti lăsa la destinatie.
Mi-e teamă că nu e...
Acoperiti-l!
Capul la cutie! Capul la cutie, acum! Ce naiba se petrece?
Asta nu făcea parte din design.
Cobb? Cobb?
Împuscă-l!
- Esti bine? - Da, sunt bine. Sunt bine.
Fischer e în regulă, doar dacă nu-i vine rău de masină.
Saito?
Duceti-l pe Fischer în camera din spate, acum!
- Duceti-l în camera din spate. Miscati! - Ce naiba s-a întâmplat?
- A fost împuscat? E pe moarte? - Nu stiu.
Dumnezeule.
- Voi unde erati? Ce vi s-a-ntâmplat? - Am fost blocati de un tren de marfă.
De ce ai pune un tren să treacă în mijlocul unei intersectii centrale?
- N-am făcut-o. - Ei bine, atunci de unde a venit?
Hai să te-ntreb ceva! De ce dracu' am fost ambuscati?
Tipii ăia n-au fost niste imagini normale! Au fost antrenati, pentru Dumnezeu!
- Ai dreptate. - Cum de e antrenat?
Fischer a pus un extractor să-i învete subconstientul să se apere, asa că,
subconstientul lui e antrenat să combată inamici.
Ar fi trebuit să văd asta în cercetare, îmi pare rău.
- Si, de ce naiba nu s-a întâmplat asta? - Calmează-te.
Nu-mi spune mie să mă calmez. Asta era treaba ta, pentru Dumnezeu!
Era datoria ta! Trebuia să-i verifici amănuntit dosarul lui Fischer!
Nu suntem pregătiti pentru tipul ăsta de violentă!
Am mai avut de-a face înainte cu securitate din subconstient!
Vom fi putin mai grijulii si vom fi în regulă!
Asta nu făcea parte din plan! Moare, pentru numele lui Dumnezeu!
- Bine, să-i curmăm suferinta. - Nu, nu!
- Nu face asta! - Care-i problema, Cobb?
- Nu face asta. - E în agonie. Vreau să-l trezesc.
- Nu. Nu-l va trezi. - Cum adică, nu-l va trezi?
- Nu-l va trezi. - Când murim în vis, ne trezim.
Nu si în visul acesta. Suntem mult prea sedati pentru a ne trezi în felul ăsta.
- Bine. Si, ce se întâmplă dacă murim? - Intrăm în neant.
- Vorbesti serios? - Neant?
- Spatiu nedefinit al visului. - Ei bine, si ce naiba e acolo?
Subconstientul pur, infinit. Nu se află nimic acolo,
în afară de ce a fost lăsat în urmă de persoanele care partajează visul
si care au mai fost prinse acolo. Unde, în cazul nostru, tu esti acela.
Ei bine, pentru cât timp am putea fi blocati acolo?
Nu se poate să scapi până ce n-a mai trecut efectul sedativelor.
- Cât timp, Yusuf? - Decenii. Poate o eternitate. Nu stiu.
Întreabă-l pe el, el e cel care a fost acolo.
Să-l ducem sus. Haideti. Să mergem.
Nemaipomenit. Multumesc.
Deci, acum suntem prinsi în mintea lui Fischer, luptându-ne cu armata lui privată.
Si, dacă suntem omorâti, vom fi pierduti în neant
până ce creierii nostri devin omletă, nu?
Are cineva o trusă de prim-ajutor?
Deci, stiai care sunt riscurile, si nu ne-ai spus?
Nu trebuiau să existe riscuri. Nu stiam că ne vom lupta c-o echipă de securitate.
- N-aveai niciun drept să ne implici. - Era singura cale de a trece de 3 nivele.
- Iar tu. Stiai asta si-ai fost de acord? - Am avut încredere în el.
Ai avut încredere-n el? Când ti-a promis jumătate din profit?
Nu. Ci tot profitul lui. Oricum, a spus c-a mai făcut asta înainte.
A mai făcut-o. Cu cine, cu Mal? Pentru că ai iesit cu bine din situatie?
N-are nicio legătură cu asta. Am făcut ce trebuia ca să mă întorc la copiii mei.
Deci, ne-ai condus într-o zonă de război fără nicio cale de iesire.
Există o cale de iesire. În regulă. Continuăm să ne facem treaba cât mai rapid,
si vom iesi folosind impulsul, la fel ca-nainte.
Las-o baltă. Dacă înaintăm în subconstient, ne mărim doar riscurile.
Eu voi rămâne în acest nivel al subconstientului, băieti.
Oamenii lui Fischer înconjoară acest loc chiar în timp ce vorbim.
Zece ore de zbor înseamnă o săptămână în nivelul ăsta.
Asta înseamnă că toti vom fi omorâti. Vă garantez asta.
N-avem altă variantă decât să înaintăm si s-o facem cât mai repede cu putintă.
Singura cale de scăpare e să mergem mai adânc în subconstient.
Pregătiti-vă. Tu, haide. Să-l amenintăm putin.
Sunt asigurat cu până la 10 milioane de dolari în caz de răpire.
- Ar trebui să fie foarte simplu. - Gura! N-o să fie.
În biroul tatălui tău, sub rafturile cu cărti, se află seiful lui personal.
- Avem nevoie de combinatie. - Nu cunosc niciun seif.
Asta nu-nseamnă că nu stii combinatia.
- Spune-ne care e. - Nu stiu.
Stim asta de la o sursă de încredere pe care o stii si tu.
Da? Care sursă?
500 de dolari, atâta costă?
- Ce-i înăuntru? - Bani, carduri, acte. Si asta.
- E folositoare? - S-ar putea.
- E rândul tău. Ai timp o oră. - O oră?
Trebuia să am la dispozitie o noapte ca să scot informatia asta.
Si Saito nu trebuia să fie împuscat în piept.
Ai o oră la dispozitie, du-te si fă rost de ceva folositor, te rog.
- Ce-i aia? - Sursa de încredere.
Unchiul Peter?
Nu.
- Fă-i să se oprească. - Combinatia.
- N-o stiu. - De ce spune Browning c-o ai?
Nu stiu. Lasă-mă să vorbesc cu el si voi afla.
Ai timp o oră. Începe să vorbesti.
Esti bine?
Esti nevătămat?
Nemernicii ăstia m-au torturat timp de două zile.
Au o persoană care are acces la biroul tatălui tău si încearcă să-i deschidă seiful.
- Da. - Credeau că stiu combinatia, dar n-o stiu.
- Da, păi, nici eu n-o stiu, asa că... - Cum?
Maurice mi-a spus că atunci când va fi mort, numai tu vei putea să-l deschizi.
Nu, nu mi-a dat niciodată vreo combinatie.
Poate că ti-a dat. Adică, poate că nu ti-ai dat seama că era o combinatie.
Ei bine, atunci, ce?
Nu stiu, vreo combinatie semnificativă de numere bazată
pe experientele pe care le-ai avut cu Maurice.
Nu prea am avut multe experiente semnificative împreună.
Poate ti-a spus după ce-a murit mama ta.
După ce a murit mama mea, stii ce mi-a spus?
- "Robert, nu mai e nimic de zis". - Nu era un om sentimental.
Aveam 11 ani, unchiule Peter.
- Cum se simte? - E foarte îndurerat.
Când ajungem în nivele mai adânci, durerea nu va fi atât de puternică.
- Si dacă moare? - Adică, în cel mai rău caz?
Când se trezeste, mintea lui nu va mai exista.
- Cobb, tot îmi voi respecta întelegerea. - Apreciez asta, Saito.
Dar, când te vei trezi, nici n-o să-ti mai amintesti c-am avut o întelegere.
Neantul va deveni realitatea ta.
Vei fi pierdut acolo pentru atâta timp încât vei deveni un bătrân.
- Voi fi plin regrete? - Si vei astepta să mori singur.
Nu. Mă voi întoarce. Si vom fi din nou oameni tineri împreună.
Respiră.
Tipii ăstia ne vor omorî dacă nu le dăm combinatia.
- Vor doar să ne răscumpere. - I-am auzit.
O să ne-ncuie în duba aia, si dup-aia o vor arunca în râu.
- Bine. Ce-i în seif? - Ceva pentru tine.
Maurice spunea tot timpul că era cel mai de pret dar al lui pentru tine.
Un testament.
Testamentul lui Maurice e la firma Port and Dunn.
E unul dintre ele. Acesta l-ar înlocui pe celălalt dacă tu doresti.
Asta înseamnă să desparti compania Fischer Morrow.
Ar însemna sfârsitul întregii puteri pe care o stim acum.
Îmi va nega întreaga mostenire. De ce ar sugera un astfel de lucru?
Nu stiu. Te-a iubit, Robert.
- În felul lui. - În felul lui?
Înainte să moară, m-a chemat spre patul lui de moarte.
De-abia mai putea vorbea.
Dar s-a chinuit să-mi spună un ultim lucru.
M-a tras aproape de el. Am putut deslusi doar... un singur cuvânt.
"Dezamăgit".
Când ai fost în neant?
Poate c-ai convins restul echipei să continuie misiunea asta,
dar nu stiu adevărul.
Adevărul? Care adevăr?
Faptul că, în orice minut, ai putea crea un tren de marfă care să treacă prin zid.
Faptul că Mal apare dintr-o dată din subconstientul tău.
Si, faptul că, cu cât mergem mai adânc în subconstientul lui Fischer,
mergem mai adânc si în al tău.
Si... nu sunt sigură că ne va plăcea ce-o să găsim acolo.
Lucram împreună. Exploram ideea unui vis într-un alt vis.
Eu tot fortam lucrurile. Voiam să merg din ce in ce mai adânc. Voiam să înaintez.
N-am înteles faptul că orele ar putea însemna ani în subconstient,
faptul că puteam fi prinsi atât de adânc încât,
atunci când am ajuns la capătul subconstientului nostru,
nu mai puteam discerne ce era real si ce nu.
Am creat, am construit o lume numai a noastră.
Am făcut asta ani întregi. Ne-am construit propria lume.
- Cât timp ai rămas acolo? - În jur de 50 de ani.
Dumnezeule. Cum ai putut suporta?
La-nceput n-a fost atât de rău, ne simteam ca niste zei.
Problema era faptul că stiam că nimic nu era real.
În cele din urmă, a devenit imposibil să trăiesc în felul ăla.
Iar Mal?
A încuiat ceva, ceva adânc în subconstientul ei.
Un adevăr pe care-l stia odată, dar... dar pe care a ales să-l uite.
Neantul a devenit realitatea ei.
Ce s-a-ntâmplat când te-ai trezit?
Păi, să ne trezim din asta după, după ce-am stat ani, decenii...
ca să devenim suflete îmbătrânite puse înapoi în corpuri tinere, pur si simplu?
Stiam că ceva nu era în regulă cu ea. Numai că nu voia să recunoască.
În cele din urmă, mi-a spus adevărul. Era posedată de către o idee.
O singură idee foarte simplă care a schimbat totul.
Ideea că lumea noastră nu era reală.
Ideea că trebuia să se trezească pentru a reveni la realitate, că...
pentru a ne întoarce acasă... trebuia să ne omorâm.
- Iar copiii vostri? - Credea că erau imagini,
că adevăratii nostri copii ne asteptau undeva în lumea reală.
- Da, Cobb! Sunt mama lor! - Calmează-te.
Crezi că nu poti să-mi dau seama care sunt copiii mei adevărati?
Dacă ăsta e visul meu, de ce nu pot controla situatia?
Pentru că nu stii că visezi!
Era sigură că nu puteam face nimic ca s-o conving, oricât de mult o imploram,
oricât de mult discutam cu ea.
A vrut s-o facă, dar n-o putea face singură.
M-a iubit prea mult, asa că, a făcut un plan de aniversarea noastră.
- Scumpo, ce faci? - Alătură-mi-te.
Doar, vino înapoi înăuntru. Bine? Vino înăuntru, hai.
- Nu. Voi sări, iar tu vii cu mine. - Nu, n-o să vin. Acum ascultă-mă.
Dacă sari, nu te vei mai trezi, îti amintesti? Vei muri.
Acum vino-napoi înăuntru. Hai. Vino înăuntru ca să putem discuta.
Am discutat destul.
- Mal. - Vino pe margine sau voi sări chiar acum.
Bine.
O să discutăm despre asta. Bine?
- Îti cer să ai încredere deplină în mine. - Nu, scumpo.
Nu, nu pot... Stii că nu pot face asta.
Stai o secundă, si gândeste-te la copiii nostri.
Gândeste-te la James. Gândeste-te la Phillipa acum.
Dacă nu mor cu tine, copiii tot vor fi luati.
Ce-nseamnă asta?
Am depus o scrisoare împreună cu avocatul nostru,
explicând că mi-e teamă pentru siguranta mea.
Că m-ai amenintat cu moartea.
- Ce? De ce ai făcut asta? - Te iubesc, Dom.
De ce mi-ai face asa ceva?
Te-am scutit de vina de a alege să-i părăsesti.
Mergem acasă la copiii nostri adevărati.
Nu, nu, nu, Mal, ascultă-mă, bine? Mal, vrei să te uiti la mine, te rog?
Asteptati un tren.
- Mal, pentru Dumnezeu, nu face asta! - Un tren care vă va duce departe.
- James si Phillipa ne asteaptă! - Stiti unde sperati să vă ducă trenul.
- Ne asteaptă! - Nu puteti sti cu sigurantă.
- Mal, uită-te la mine! - Dar nu contează.
- Mal, pentru numele lui Dumnezeu! - Pentru că veti fi împreună.
Mal, ascultă-mă! Scumpo! Uită-te la mine! Mal, nu! Dumnezeule!
A fost declarată sănătoasă de către trei psihiatrii diferiti.
Mi-a fost imposibil să încerc să-mi explic natura nebuniei sale.
Asa că, am plecat din SUA.
Acum, ori niciodată, Cobb.
James! Phillipa! Veniti în casă! Haideti!
Bine, să mergem.
Mi-am lăsat copiii în urmă si de-atunci încerc să-mi cumpăr o cale de întoarcere.
Vina ta o defineste. Asta-i dă putere asupra ta.
Dar nu esti responsabil pentru ideea care a distrus-o.
Si dacă vom reusi implantarea asta,
trebuie să te ierti si va trebui s-o înfrunti.
Dar nu trebuie să faci asta singur.
- Nu, nu, nu vei... - Fac asta pentru binele celorlalti.
Pentru că n-au nicio idee despre riscul pe care si l-au asumat venind aici cu tine.
Trebuie să ne miscăm.
- Timpul a expirat. - Bine. Nu stiu nicio combinatie.
- Nu una din minte, în orice caz. - Atunci ce zici de una din instinct?
Am pe cineva care se află în biroul tatălui tău chiar acum
pregătit să introducă combinatia.
Spune-mi primele 6 numere care-ti vin în minte chiar acum.
- Habar n-am. - Chiar acum!
- Am spus acum! Acum! - 5, 2, 8, 4, 9, 1.
Va trebui să te străduiesti putin mai mult de-atât.
Bine. Acoperiti-i pe cap. O să mergem la o plimbare.
Valorăm mai mult în viată pentru tine. M-ai auzit?
Ce-ai aflat?
Relatia băiatului ăluia cu tatăl lui e chiar mai rea decât ne-am imaginat.
Si cum ne-ajută asta?
Cu cât sunt mai mari problemele, cu atât e mai puternică purificarea.
Cum îi vom putea împăca dacă sunt atât de depărtati unul de altul?
- Păi, la asta lucrez, nu? - Lucrează mai rapid.
Imaginile se apropie rapid.
Trebuie să mergem mai adânc înainte să fim complet înconjurati.
Rahat.
La dracu'.
Nu trebuie să ne fie teamă să visăm ceva "măret", dragule.
Acum, trebuie să îndreptăm dusmănia fată de tatăl său asupra nasului său.
O să-i ruinezi singura relatie pozitivă?
Nu, îi îmbunătătim relatia cu tatăl lui
în timp ce demascăm adevărata fată a nasului său.
Ar trebui să-i cerem mai multi bani lui Fischer decât lui Saito pentru misiune.
Cum rămâne cu securitatea lui Fischer? O să fie mai greu cu fiecare nivel.
- Cred că-l angajăm pe dl Charles. - Nu.
- Cine-i dl Charles? - E o idee proastă.
Imediat ce intrăm în hotelul ăla si ne apropiem de Fischer,
oamenii lui ne vor asalta. Folosim miscarea cu dl Charles la fel ca-n misiunea Stein.
- Deci, să-nteleg c-ati mai făcut-o? - Da, si n-a functionat.
Subiectul si-a dat seama că visa iar subconstientul lui ne-a făcut praf.
Excelent. Dar ati învătat de-atunci, nu?
Trebuie ca cineva să-i distragă atentia.
Nicio problemă. Ce zici de doamna aceea frumoasă pe care am folosit-o data trecută?
Ascultă-mă. Să conduci atent, da?
În următorul nivel totul va fi instabil ca naiba.
Da.
Să nu ne trimiti prea devreme. Avem doar o sansă cu impulsul ăla. Trebuie să reusim.
Voi da drumul la muzică pentru a vă anunta iar restul depinde numai de voi.
- Sunteti pregătiti? - Suntem pregătiti!
Vise plăcute.
Te plictisesc?
Îti ziceam povestea mea. Cred că nu era pe placul tău.
Am multe lucruri în minte.
Am avut rezervări?
Uite-l pe dl Charles.
Bine, ar fi nemaipomenit.
Dl Fischer, asa-i?
E o plăcere să vă revăd, Rod Green de la compania de marketing.
- Iar dvs sunteti? - Pe pas de plecare.
În caz că te plictisesti.
Cred că v-a dat papucii.
Asta, dacă nu cumva numărul ei chiar e format numai din 6 cifre.
528-491
Ce mod amuzant de a-ti face prieteni, să ti se fure portmoneul în felul ăsta.
La naiba. Numai portmoneul valora cel putin 500 de...
În jur de 500 de dolari, nu?
Ascultati, nu vă faceti griji. Oamenii mei se ocupă de asta chiar în timp ce vorbim.
Cine sau ce e dl Charles?
E o smecherie făcută pentru a-l întoarce pe Fischer împotriva propriului subconstient.
Si de ce nu esti de acord?
Pentru că trebuie să-i spui persoanei tintă că visează,
ceea ce înseamnă să atragem multă atentie asupra noastră.
N-a spus Cobb să nu facem niciodată asa ceva?
Deci, acum ai observat cât timp îsi petrece Cobb
făcând lucruri pe care spune să nu le faci niciodată.
Dle Saito, pot vorbi putin cu dvs?
- Îmi pare rău, dar... - Stai. Asteaptă!
- Parcă arătati putin mai "vioi". - Foarte amuzant, dle Eames.
Există turbulente în avion?
Nu, e mai adânc. Asa conduce Yusuf acum.
- Scuze. Cine spuneai că esti? - Rod Green de la compania de marketing.
Dar nu e deloc adevărat, nu?
Numele meu e dl Charles. Vă amintiti de mine, nu?
Sunt seful dvs de securitate aici.
Tu coboară la un alt etaj si continuă să mergi.
Scapă de portmoneu. Oamenii lui Fischer îl vor căuta.
- Bine. - Trebuie să-i facem rost lui Cobb de timp.
Securitate?
- Lucrezi pentru hotel? - Nu, nu.
Sunt specializat într-un fel foarte specific de securitate. Securitatea subconstientului.
Vorbesti despre vise? Vorbesti cumva despre extractie?
Sunt aici să vă protejez. Dvs...
Ai făcut o alegere bună. Deci, ce planuri ai...
Dle Fischer, sunt aici pentru a vă proteja în caz că
cineva încearcă să intre în mintea dvs prin intermediul viselor dvs.
Nu sunteti în sigurantă aici. Vin după dvs.
Ciudată vreme, nu?
Simtiti asta?
Ce se-ntâmplă?
Cobb îi distrage atentia lui Fischer asupra ciudăteniei visului,
ceea ce îi pune subconstientul să caute visătorul.
Adică pe mine. Rapid, sărută-mă.
- Încă se mai uită la noi. - Da, merita o încercare.
Probabil c-ar trebui s-o stergem de-aici.
Simtiti asta? Ati fost antrenat pentru o situatie ca asta, dle Fischer.
Fiti atent cât de ciudată e vremea, schimbările gravitationale.
Nimic nu e real. Sunteti într-un vis.
Acum, cea mai usoară cale de a vă testa
este să încercati să vă amintiti cum ati ajuns în hotelul ăsta. Puteti face asta?
Da, eu, eu...
Nu, respirati adânc. Amintiti-vă pregătirea.
Acceptati faptul că sunteti într-un vis, si că eu mă aflu aici ca să vă protejez.
Haideti.
- Nu esti real? - Nu, nu.
Sunt o imagine a subconstientului dvs.
Am fost trimis aici în caz că extractorii au încercat să vă bage într-un vis.
Si cred că asta se petrece chiar acum, dle Fischer.
Da. Bine. Bine.
- Poti să mă scoti de-aici? - Imediat. Urmati-mă.
Bine.
Nu, durează doar 10 minute. Dacă doriti, îl pot chema pentru dvs.
- Receptia, cu ce vă pot ajuta? - Ar fi nemaipomenit.
Stai putin.
Dumnezeule! Ce faci?
Oamenii ăstia au fost trimisi aici pentru a vă răpi, bine?
Dacă vreti ajutorul meu, trebuie să rămâneti calm.
Am nevoie de cooperarea dvs., dle Fischer.
Dacă acesta e un vis, ar trebui doar să mă omor pentru a mă trezi, nu?
N-as face asta în locul dvs., dle Fischer.
Cred că v-au sedat si dacă vă împuscati, s-ar putea să nu vă mai treziti.
S-ar putea să intrati într-o stare de vis mai profundă, stiti despre ce vorbesc.
Vă amintiti pregătirea.
Vă amintiti ce v-am spus. Dati-mi arma.
Camera asta ar trebui să fie direct sub camera 528?
Da.
Gânditi-vă, dle Fischer, gânditi-vă. Ce vă amintiti înainte de visul ăsta?
Erau, erau multe focuri de armă. Era... ploaie.
Unchiul Peter. Dumnezeule, am fost răpiti.
Unde vă tin?
- Ne-au băgat în spatele unei dube. - Asta explică schimbările gravitationale.
Sunteti în spatele unei dube chiar acum. Mai spuneti.
Avea legătură cu un, un seif?
Dumnezeule, de ce asa de greu să-mi amintesc?
E ca si cum ai încerca să-ti amintesti un vis după ce te-ai trezit.
Ascultati-mă, e nevoie de ani de antrenament.
Tu si Browning ati fost băgati în visul ăsta,
pentru că încearcă să fure ceva din mintea ta.
Trebuie să te concentrezi si să încerci să-ti amintesti ce e.
Ce e, dle Fischer ? Gândeste-te !
O combinatie.
Mi-au cerut să le spun primul număr care-mi trece prin cap.
Încearcă să extragă un număr din subconstientul tău.
Poate reprezenta orice. Suntem într-un hotel acum.
Ar trebui să vedem camerele de hotel. Care era numărul, dle Fischer ?
Încearcă să-ti amintesti. E foarte important.
Cinci.
Cinci, doi... Era cu ceva... Era un număr lung.
E destul de bine. Putem începe de aici.
- Etajul cinci. - Da.
- Folosesti un ceas ? - Nu, trebuie să detonez când cred eu.
În timp ce veti dormi cu totii în 528, eu o să astept impulsul lui Yusuf.
- Cum o să stii ? - Muzica lui mă avertizează.
Apoi, când duba va lovi balustrada podului, vom simti cu sigurantă.
Deci vom obtine un impuls drăgut, sincronizat.
Dacă e prea devreme, nu vom putea iesi din transă.
Dacă e prea târziu, nu vom putea să intrăm în transă.
De ce nu ?
Pentru că duba va fi în cădere liberă. Nu poti intra fără gravitatie.
Sigur.
Sunt cu mine. Mai departe.
- Dle Charles. - Stii ce-i asta, dle Fischer ?
- Da, asa cred. - Au încercat să-ti inducă starea de vis.
- Sunt deja în stare de vis. - Să te sedeze din nou.
Ce vrei să spui ? Un vis în vis ?
Bună. Văd că ai schimbat.
Poftim ?
Scuzati-mă. V-am confundat cu un prieten.
Un tip foarte bine, sunt sigur.
Nu. E proiectia lui Browning făcută de Fischer. Să-l urmărim, să vedem cum se comportă.
- De ce ? - Pentru că în functie de cum se comportă
vom sti dacă Fischer îi suspectează motivele asa cum vrem noi s-o facă.
- Unchiule Peter. - Spuneai că ati fost răpiti împreună ?
Nu chiar. Ei îl aveau pe el deja. L-au torturat.
Si i-ai văzut cum îl torturau ?
- Răpitorii lucrează pentru tine ? - Robert.
Ai încercat să deschizi seiful ăla ? Să iei testamentul alternativ ?
Fischer Morrow era toată viata mea. Nu te pot lăsa s-o distrugi.
N-o să renunt la mostenire. De ce as face-o ?
Nu puteam să te las să te aprinzi la ultima bătaie de joc a tatălui tău.
- Ce bătaie de joc ? - Testamentul, Robert, acel testament.
E ultima lui insultă.
O provocare prin care să te facă să construiesti ceva de unul singur,
spunându-ti că nu esti demn de realizările sale.
Era dezamăgit, nu ?
Îmi pare rău.
Dar... gresea.
Poti ridica o companie mai bună decât a făcut-o el vreodată.
Dle Fischer ? Minte !
- De unde stii ? - Crede-mă, cu asta mă ocup.
Ascunde ceva si trebuie să aflăm ce anume.
Vreau să-i faci acelasi lucru pe care vrea să ti-l facă el tie.
Vom intra în subconstientul lui si vom afla ce nu vrea să stii.
Bine.
E sedat.
Numai putin. În subconstientul cui intrăm, mai exact ?
În cel al lui Fischer.
Dar i-am spus că e vorba de Browning, ca să fie de partea noastră.
Ne va ajuta să pătrundem în propriul lui subconstient.
Exact.
Cei cu securitatea o să te vâneze cu sălbăticie.
Si o să-i fac să meargă pe o pistă gresită.
Numai să te întorci înainte de impuls.
Culcă-te, dle Eames.
E-n regulă ?
- Esti gata ? - Da, da. Sunt bine, sunt pregătit.
Cobb ? Ce se întâmplă ?
Să sperăm că adevărul pe care vrem să-l afle Fischer.
Voiam să spun, ce se întâmplă cu tine ?
Ai văzut asta ?
Eames, ăsta e visul tău.
Vreau să-ti îndepărtezi oamenii de securitate din complex. Ai înteles ?
- Si cine-l va ghida pe Fischer înăuntru ? - Eu, nu.
Dacă stiu traseul, totul ar putea fi compromis.
- Eu am proiectat locul. - Nu, tu rămâi cu mine.
Pot s-o fac eu.
Bine. Îl pui la curent în drum spre complex.
- Fischer, tu mergi cu el. - Bine.
- Dar tu ? - Tine radioul pornit. Voi asculta totul.
Fereastra de la etajul ăla de sus e suficient de mare pentru mine
ca să vă pot acoperi din turnul ăla de la sud. Îl vezi ?
- Da. Tu nu vii înăuntru ? - Ca să pot afla adevărul despre tatăl tău
va trebui să pătrunzi în mintea lui Browning de unul singur.
Hai, Fischer!
Porniti alarma ! Hai, hai, hai !
Miscati-vă !
Hai !
Fir-ar !
Sper că esti gata.
Nu, e prea repede.
Cobb, auzi ?
Am auzit-o prima dată acum 20 de minute. Crezusem că era vântul.
Da, am auzit. E muzică.
- Atunci, ce facem ? - Ne grăbim.
Yusuf mai are 10 secunde până sare.
Ceea ce înseamnă că Arthur mai are trei minute.
- Hei ! - El e !
- Adică nouă ne mai rămâne cât ? - 60 de minute.
Pot face traseul ăla în mai putin de o oră ?
Dar au de coborât si pe terasa intermediară.
Atunci au nevoie de un alt traseu. Un traseu mai pe de-a dreptul.
E proiectat sub formă de labirint.
Trebuie să fie un traseu de acces care s-o ia pe de-a dreptul, nu ?
Eames ?
Eames a adăugat chestii suplimentare ?
Nu cred că ar trebui să-ti spun. Dacă află Mal...
Nu avem timp pentru asa ceva. A adăugat ceva ?
A adăugat un sistem de conducte de aer care poate trece prin labirint.
Bine, explică-le lor.
- Saito ? - Spune.
Paradox.
- Ce-a fost asta ? - Impulsul.
- Cobb ! Cobb, l-am ratat ? - Da, l-am ratat.
Frate ! Nu putea să fi visat cineva naibii o plajă ?
Ce naiba facem acum ?
Ne terminăm treaba înainte de următorul impuls.
- Care "următorul impuls" ? - Când izbeste duba apa.
Dacă doriti să efectuati un apel, închideti si încercati din nou.
Dacă aveti nevoie de asistentă...
Cum să te arunc fără gravitate ?
Arthur are câteva minute, iar noi avem în jur de 20.
Esti în regulă ?
Fugiti ! Întoarceti-vă ! Spre bază !
Hai, hai, hai !
Ceva nu-i în regulă. Se îndreaptă spre tine de parcă ar sti ceva.
Încearcă să-i mai retii, da ? Haide !
Am plecat.
Bun. Aceasta e antecamera din afara camerei impenetrabile.
Camera impenetrabilă are vreo fereastră ?
Nu, n-ar mai fi impenetrabilă dacă ar avea.
Să sperăm că o să-i placă lui Fischer ce-o să găsească acolo.
Proiectiile alea sunt doar o parte din subconstientul lui ?
Da.
Si tu distrugi acele părti ale mintii lui ?
Nu, sunt doar proiectii.
Am ajuns.
Poti începe, dar grăbeste-te. O armată întreagă se îndreaptă spre tine.
Am intrat.
- Mai e cineva înăuntru. - Fischer, e o capcană. Iesi !
Hai. Hai, putin mai jos.
- Cobb. Nu, nu e reală ! - De unde stii ?
E doar o proiectie. Fischer... Fischer e real !
Bună.
Doamne ! Eames ! Eames, du-te în antecameră, acum!
- Ce s-a întâmplat ? - Mal l-a ucis pe Fischer.
N-am putut s-o împusc.
N-are niciun sens să încerci să-l resuscitezi.
Mintea lui e deja prinsă dedesubt. S-a terminat totul.
Nu mai avem ce face, atunci ? Am esuat ?
S-a terminat. Îmi pare rău.
Nu eu sunt cel care nu se va întoarce la familia lui, nu ?
Păcat, chiar voiam să stiu ce se întâmplase acolo.
- Eram sigur că reusim. - Să montăm încărcăturile.
Nu, încă mai există o cale.
Trebuie doar să-l urmăm pe Fischer dedesubt.
Nu mai avem destul timp.
Nu, dar vom avea destul timp acolo, dedesubt.
Si-l vom găsi.
Imediat ce începe muzica lui Arthur, foloseste defibrilatorul să-l resuscitezi.
Puem să-i dăm propriul lui impuls acolo, dedesubt.
Tu du-l acolo.
Imediat ce încetează muzica, arunci spitalul în aer,
iar noi vom folosi impulsul ca să revenim deasupra nivelurilor.
Merită o încercare,
dacă Saito poate să tină gărzile departe în timp ce eu montez încărcăturile.
Saito nu va reusi, nu ?
Cobb, haide ! Trebuie să încercăm asta.
Curaj !
Dar dacă nu sunteti aici până la impuls, eu am plecat cu sau fără voi.
Are dreptate... Hai, să mergem.
Pot să am încredere în tine că vei face ceea ce trebuie ?
Mal va fi acolo, dedesubt.
Stiu unde s-o găsesc. Îl va avea pe Fischer.
De unde stii ?
Pentru că ea vrea să vin după el. Mă vrea acolo, dedesubt, cu ea.
Esti în regulă ?
- Asta e lumea ta ? - A fost.
Si acolo va fi ea.
Haide.
Saito...
Vreau să ai grijă de Fischer cât timp montez niste încărcături.
Nu-i loc pentru turisti în astfel de operatiuni.
Nu te prosti.
Voi ati construit toate astea ? E incredibil.
Le-am construit în ani de zile.
Apoi am început să creăm din memorie.
Pe aici.
Acesta a fost cartierul nostru. Locuri din trecutul nostru.
Acesta a fost primul nostru apartament. Apoi ne-am mutat în clădirea de acolo.
După ce Mal a rămas însărcinată, asta a devenit casa noastră.
Ai reconstruit toate astea din memorie ?
După cum spuneam, am avut mult timp la dispozitie.
Ce e asta ?
Asta e casa în care a copilărit Mal.
- Ea va fi acolo ? - Nu.
Haide.
Amândoi voiam să stăm la casă, dar ne plăcea genul acesta de clădire.
În lumea reală, ar fi trebuit să alegem, dar nu si aici.
Cum o să-l readucem pe Fischer înapoi ?
O să trebuiască să găsim un fel de impuls.
Care ?
O să improvizez.
Ascultă, trebuie să stii ceva despre mine. Despre implantare.
Ideea este ca un virus. Rezistentă.
Foarte contagioasă.
Cea mai mică sământă a unei idei poate să crească.
Poate ajunge să te definească sau să te distrugă.
Cea mai mică idee, cum ar fi: "Lumea ta nu e reală".
Un simplu gând care schimbă totul.
Pari atât de sigură de lumea ta. De ceea ce e real.
Crezi că el este ?
Sau crezi că e la fel de pierdut cum eram si eu ?
Stiu ce e real, Mal.
Niciun fior de îndoială ?
Nu te simti hăituit, Dom ?
Urmărit pe tot globul de corporatii anonime si de forte de politie ?
Asa cum îi hăituiesc proiectiile pe visători ?
Recunoaste.
Nu mai crezi în realitate.
Asa că alege. Alege să rămâi aici.
Alege-mă pe mine.
Stii ce trebuie să fac. Trebuie să mă întorc la copiii nostri,
pentru că tu i-ai părăsit.
- Pentru că ne-ai părăsit. - Gresesti.
- Nu gresesc. - Esti confuz.
Copiii nostri sunt aici.
Si ai vrea să le privesti din nou chipurile, nu-i asa ?
Da, dar le voi vedea când voi reveni deasupra, Mal.
Deasupra ?
Ascultă-te ce spui ! Acestia sunt copiii nostri. Priveste !
James ? Phillipa ?
Nu face asta, Mal, te rog. Acestia nu sunt copiii mei.
Continui să-ti spui asta, dar n-o crezi.
- Nu, o stiu. - Si dacă te înseli ?
Dacă eu sunt cea reală ?
Continui să-ti spui ceea ce stii. Dar ce crezi ? Ce simti ?
Vină.
Mă simt vinovat, Mal.
Si orice as face, oricât de neajutorat as fi,
oricât de confuz, vina asta e mereu în mine,
reamintindu-mi adevărul.
Ce adevăr ?
Că ideea care te-a făcut să te îndoiesti de realitatea ta a plecat de la mine.
Ai implantat ideea în mintea mea ?
Despre ce vorbeste ?
Am stiut că implantarea e posibilă pentru că i-am făcut-o ei mai întâi.
- I-am făcut-o propriei mele sotii. - De ce ?
Eram pierduti aici.
Stiam că trebuie să evadăm, dar ea n-ar fi acceptat.
Zăvorâse ceva dedesubt, în profunzime.
Adevărul pe care-l stia cândva, dar a ales să-l uite.
Si nu putea să se elibereze.
Asa că m-am hotărât să-l caut.
Am coborât în adâncurile mintii ei si am găsit acel loc secret.
Am pătruns si am implantat o idee.
O simplă idee măruntă care urma să schimbe totul.
Aceea că lumea ei nu era reală.
Că moartea era singura scăpare.
Esti în asteptarea unui tren.
Un tren care te va duce departe.
Stii unde speri să te ducă acest tren.
Dar nu poti sti cu sigurantă !
Si, totusi, nu contează !
- Acum spune-mi de ce ! - Pentru că veti fi împreună.
N-am bănuit niciodată că această idee ar putea creste în mintea ei ca un cancer,
încât chiar si după ce s-ar trezi...
... încât chiar si după ce ai reveni la realitate,
ai continua să crezi că lumea ta nu e reală,
că ai crede că singura evadare este moartea.
Mal, nu ! Doamne !
- Mi-ai otrăvit mintea. - Încercam să te salvez.
M-ai trădat. Dar te poti reabilita.
Încă-ti mai poti tine promisiunea.
Încă mai putem rămâne amândoi aici, în lumea pe care am construit-o împreună.
Cobb, trebuie să-l luăm pe Fischer.
Nu-l puteti avea.
Dacă rămân aici, îi dai drumul să plece ?
Despre ce vorbesti ?
Fischer e pe verandă.
- Du-te si vezi dacă e în viată, Ariadne. - Cobb, nu poti face asta.
Du-te si vezi dacă e în viată chiar acum. Fă-o !
E aici si e momentul, dar trebuie să vii acum !
- Îl iei pe Fischer cu tine, bine ? - Nu poti rămâne aici ca să fii cu ea !
Nu. Saito trebuie să fi murit până acum.
Asta înseamnă că e pe aici, pe undeva. Asta înseamnă că trebuie să-l găsesc.
Nu mai pot rămâne cu ea, pentru că ea nu există.
Sunt singurul lucru în care mai crezi.
Îmi doresc...
Îmi doresc mai mult decât orice, dar...
... nu te pot imagina în toată complexitatea ta,
cu toate detaliile perfecte, cu toate detaliile imperfecte.
Esti în regulă ?
Uită-te la tine.
Esti doar o umbră. Esti doar umbra adevăratei mele sotii.
Si esti tot ceea ce am putut face, dar...
... îmi pare rău, nu esti destul de bună.
Asta ti se pare reală ?
- Ce faci ? - Improvizez.
Nu, nu, nu !
Intră înăuntru, acum ! Hai !
Eram deza...
Eram dezamă...
Stiu, tată.
Stiu că erai dezamăgit că nu puteam fi ca tine.
Nu !...
Eram dezamăgit că încercai să fii ca mine.
Haide, haide, haide !
Ultimul testament
Tată ?
Ăsta-i impulsul, Ariadne ! Trebuie să plecati, acum !
Nu te pierde ! Găseste-l pe Saito si adu-l înapoi !
Asa voi face !
Îti amintesti când m-ai cerut de sotie ?
Da.
Îmi spuneai cum visasei că vom îmbătrâni împreună.
Dar asa a fost.
Asa a fost, nu-ti amintesti ?
Îmi lipsesti nespus de mult, dar...
... ne-am trăit vremea împreună.
Si trebuie să te las să te duci.
Trebuie să te las să te duci.
Îmi pare rău, Robert.
Testamentul arată că tatăl meu voia să-mi urmez propriul drum,
nu să trăiesc doar pentru el.
Asta voi face, unchiule Peter.
Ce s-a întâmplat ?
- Cobb a rămas. - Cu Mal ?
Nu, ca să-l găsească pe Saito.
Se va pierde.
Nu, va fi în regulă.
Ai venit să mă ucizi ?
Astept pe cineva.
Cineva dintr-un vis aproape uitat.
Cobb ? Imposibil.
Eram amândoi tineri.
Eu sunt un bătrân.
Plin de regrete.
Asteptând să moară singur.
M-am întors după tine, să-ti amintesc ceva.
Ceva ce ai stiut cândva.
Că lumea asta nu e reală.
Vrei să mă convingi să respect întelegerea ?
Da, să faci un salt de credintă.
Întoarce-te, ca să putem fi, din nou, tineri amândoi.
Întoarce-te cu mine. Întoarce-te.
Un prosop fierbinte, domnule ?
Aterizăm în Los Angeles peste aproximativ 20 de minute.
Aveti nevoie de formularele de imigrare ?
Multumesc.
- Un prosop fierbinte, domnule ? - Nu.
Aveti nevoie de formularele de imigrare ?
- Bine ati venit acasă, dle Cobb. - Multumesc, dle.
Bine ati revenit. Pe aici.
James ? Phillipa ?
Uitati-vă cine e aici !
Bună, copii, ce faceti ?
- Tati ! - Ce faceti ?
Uite ce-am construit !
- Să vedem, ce-ati construit ? - Am construit o casă pe o stâncă !
Pe o stâncă ? Hai, vreau să mi-o arătati.
Puteti să mi-o arătati ?
Haide, tati !
Adaptarea Bubuloimare