‫‪‬‫כן, ככה. לאט-לאט.‬‬
‫לאט-לאט. כל הכבוד.‬
‫-תמשיכי ככה.‬ ‫-סוסה טובה.‬
‫סוסה טובה.‬
‫סייח עקשן, אה?‬
‫יופי. כל הכבוד לך.‬
‫זהו.‬
‫מי סוסה חכמה?‬
‫סוס מלחמה‬
‫בוא הנה.‬
‫תירגע. בזהירות.‬
‫שקט. זהו. יפה.‬
‫בוקר טוב, אבא'לה.‬
‫תחתום פה.‬
‫בהצלחה.‬
‫תביא את הסייח.‬
‫זה סייח יפהפה.‬
‫תשכח מזה, טד. הוא חצי-גזעי.‬ ‫חלש מדי ליום עבודה שלם.‬
‫אבל זה שם...‬
‫זה סוס עבודה בשבילך.‬
‫אבל תסתכל עליו, סיי.‬
‫תסתכל על היצור הזה.‬
‫אל תהיה אידיוט.‬ ‫אתה צריך סוס חזק כדי לחרוש שדה.‬
‫נכון, אבל הסוס הזה נראה לי מדהים.‬
‫גבירותיי ורבותיי, אבקש שקט.‬
‫סוסים לימיני...‬
‫אנשים עם כסף בכיסים, לשמאלי.‬
‫צירוף מושלם.‬
‫-פרד גודארד כאן?‬ ‫-כן, אני פה.‬
‫טוב. יש לו יותר כסף מאשר שכל.‬
‫-דייב היל!‬ ‫-אני פה, כן.‬
‫תתנדף, קמצן!‬
‫אתה בא הנה כבר 20 שנה,‬ ‫ולא קנית אפילו חטיף עור חזיר מטוגן!‬
‫הראשון היום: סוס צעיר יפהפה.‬
‫היצור הצעיר הכי יפה שראיתי מימיי‬ ‫מלבד אשתי בליל הכלולות שלנו...‬
‫קדימה!‬ ‫מי רוצה את היצור היפה הזה?‬
‫גיני אחד!‬
‫גיני אחד. גיני אחד.‬
‫חשבתי שאתה צריך סוס עבודה.‬
‫גיני אחד.‬ ‫מי מציע יותר?‬
‫שני גיני.‬
‫שלושה.‬
‫טד נראקוט, זה לא הסוס המתאים.‬
‫סיי איסטון, לא אתן למנוול הזה‬ ‫לנצח אותי.‬
‫5 גיני.‬
‫-שישה!‬ ‫-בשם א...‬
‫-שבעה!‬ ‫-שבעה גיני!‬
‫בנזונה חמדן. הוא חושב שהוא יכול‬ ‫לקנות כל אחד. שמונה!‬
‫תעצור פה. הוא בעל-הבית שלך.‬ ‫לא כדאי לך לריב אתו.‬
‫עשרה גיני!‬
‫אין לך כסף כזה.‬ ‫בוא הביתה, נשתה בירה.‬
‫אחד-עשר גיני, אדוני.‬ ‫אני שווה כמו כל אחד אחר בעיר.‬
‫שמעתי 12 גיני?‬
‫זה סכום עצום בשביל סוס עבודה.‬ ‫תשמור את הכסף בשביל סוס מגזע שייר.‬
‫יש ימים גדולים וימים קטנים.‬ ‫איזה יום היום?‬
‫מקדמה על 11 הגיני?‬
‫רד מזה, אבא. הסייח הזה‬ ‫לא מעניין אותי. הוא עצבני מדי.‬
‫מה עם עשרים וחמישה?‬
‫הוא גמר עליך כאן, טד.‬ ‫לפחות ניסית.‬
‫היית גדול, מר נ.‬ ‫עמדת בכבוד בתחרות מול הכסף שלו.‬
‫שלושים!‬
‫שלושים גיני!‬
‫שלושים גיני.‬
‫מחיר אחרון...‬
‫הולך להימכר...‬
‫נמכר! למר טד נראקוט!‬
‫מה עשית, טד?‬
‫בבקשה, טד.‬
‫איך תשתמש בסוס פראי כזה‬ ‫לעבודה?‬
‫אני מקווה שיש לך כסף לשכר-דירה, טד.‬ ‫אבוא במועד לגבות את הכסף.‬
‫אתה טיפש, טד.‬ ‫רוזי לא תסלח לך לעולם.‬
‫-מה עשית?‬ ‫-זה הסייח של מוני.‬
‫-היית אמור לקנות סוס עבודה.‬ ‫-קנית אותו?‬
‫כמה שילמת עליו?‬
‫כמה, טד נראקוט?‬
‫לא אשקר לך,‬ ‫גם אם הייתי מת לשקר...‬
‫שלושים גיני!‬
‫שלושים גיני?‬
‫הוא לא שווה אפילו עשרה!‬ ‫אתה משוגע? מה עם שכר הדירה?‬
‫הוא סוס חזק, רוזי.‬ ‫תראי איך הוא מחזיק את הראש.‬
‫איך נעבוד עם סוס כזה?‬
‫אתה מוכרח להחזיר אותו.‬ ‫לך תתחנן לקבל את הכסף בחזרה.‬
‫לא. בבקשה, אל תחזיר אותו.‬
‫לא נוכל להחזיר אותו‬ ‫לפני שיהיה מאולף.‬
‫איך תאלף סוס עם רגל כזאת?‬
‫אני אאלף אותו.‬
‫צא מזה, אלברט.‬ ‫אתה לא יודע שום דבר על סוסים.‬
‫בבקשה, אמא. תרשי לי.‬ ‫אני יכול לעשות את זה.‬
‫אנחנו חייבים להשאיר אותו אצלנו.‬ ‫אין לנו ברירה.‬
‫אני נותנת לכם חודש אחד לאלף אותו,‬ ‫ולא, אחר-כך אחזיר אותו בעצמי.‬
‫איך הגעת לשלושים?‬ ‫מי האידיוט שגרר אותך כל-כך גבוה?‬
‫זה היה ליונס.‬
‫עכשיו נפסיד הכל.‬
‫אחרי כל מה שעברנו עד כה,‬ ‫עכשיו נפסיד הכל.‬
‫אל תדאגי, אמא.‬ ‫אני אגדל אותו יפה.‬
‫אוי לך אם לא.‬ ‫אז קדימה, לעבודה!‬
‫נראה אם ילד יכול לבטל‬ ‫מה שאבא עולל למשפחה שלנו.‬
‫תירגע!‬
‫יפה.‬
‫בוא נתחיל.‬
‫חציר שיבולת שועל.‬
‫זה טעים מאוד.‬ ‫כמו צלי בקר בשבילנו.‬
‫בוא הנה.‬
‫אתה בטח מתגעגע לאמא שלך.‬
‫כמו שאתה נראה.‬
‫בפעם הראשונה בלי אמא.‬
‫בפעם הראשונה מחוץ לבית.‬
‫אבל אתה לא לבד, נכון?‬
‫למען האמת.‬
‫כי אני פה.‬
‫הכל יהיה בסדר.‬
‫הכל בסדר.‬
‫אקרא לך ג'ואי. אתה מבין?‬
‫ג'ואי. זה אתה.‬
‫ואני אלברט.‬
‫זה בסדר. אתה שלי עכשיו.‬
‫אתה שלי.‬
‫ילד טוב.‬
‫ילד טוב, תמשיך.‬
‫אני רוצה שתישאר פה, ג'ואי.‬
‫הישאר!‬
‫ככה.‬
‫סוס טוב.‬ ‫כל הכבוד, למדת את זה.‬
‫תסתכל עליו, אלבי.‬
‫הוא משחק אתך ב"דג מלוח".‬
‫זוז, ג'ואי. אחורה.‬
‫אחורה. יפה.‬
‫כל הכבוד, סוס טוב.‬
‫אתה צריך להישאר פה. הבנת?‬
‫זהו.‬
‫סוס טוב.‬
‫למדת.‬
‫סוס טוב.‬
‫טוב.‬
‫עכשיו תקרא לו. תשרוק.‬
‫קדימה, ג'ואי.‬
‫בוא הנה!‬
‫אתה יכול לבוא, ג'ואי.‬
‫-הוא לא אוהב את שריקת הינשוף שלך.‬ ‫-קראתי פעם סיפור.‬
‫האינדיאנים קראו ככה לסוסים שלהם.‬
‫תקשיב, ג'ואי... כשאני אשרוק...‬
‫אתה תבוא אליי. הבנת?‬
‫לאבא שלי היה כלב שלא זז‬ ‫כשקראת לו.‬
‫אבל הוא היה רץ מאחוריך‬ ‫כשלא היית מסתכל ו...‬
‫הוא לא כלב.‬
‫הוא רק מנסה לפענח.‬
‫כל הכבוד לך!‬
‫אלבי!‬
‫יש פה רק 15.‬
‫השאר יבוא.‬
‫החוק מאפשר לי להחזיר לעצמי‬ ‫את החווה כבר היום.‬
‫ואני מאמין מושבע בזכויות שלי.‬
‫תקבל את שאר הכסף.‬
‫אילו שתית פחות בירה‬ ‫וקנית פחות סוסים...‬
‫היית יכול להסתכל לבעל-הבית שלך‬ ‫בעיניים.‬
‫אמרתי שאשלם לך.‬ ‫נזרע בחלקת השדה.‬
‫השדה זרוע אבנים קשות.‬
‫לא. אנחנו נחרוש אותו קודם.‬
‫תן לי ארכה עד הסתיו.‬ ‫אשלם לך את כל חובי, עם ריבית.‬
‫איך תחרוש?‬ ‫לא עם הסוסון החמוד שקנית...‬
‫הוא יעשה את זה.‬
‫לא תצליח לרתום אותו לעולם‬ ‫ובטח לא שימשוך מחרשה, אפילו שתוי...‬
‫ואני לא יכול לחכות הרבה זמן לכסף,‬ ‫יש מלחמה באופק.‬
‫אני מבטיח לך שהשדה הזה ייחרש.‬
‫נגדל שם לפת.‬
‫תקבל את הכסף אחרי הקציר.‬
‫בבקשה ממך, אדוני. בבקשה.‬
‫טוב...‬
‫אם הסוסון החמוד הזה‬ ‫יחרוש את השדה...‬
‫אני נותן לך ארכה עד אוקטובר‬ ‫ליישר את ההדורים.‬
‫ואם הוא לא יחרוש?‬
‫אקח את הסוס‬ ‫ביום שהוא ייכשל.‬
‫ואקח גם את החווה הזאת‬ ‫ואתן אותה למי שידעו לעבוד בה...‬
‫שלא ישתכרו ושיוכלו‬ ‫לשאת ראשם בגאון בחברה הגונה.‬
‫לא, בבקשה.‬ ‫אדוני, אתה לא יכול לעשות דבר כזה.‬
‫היי, בחור, גם אתה שתוי?‬
‫טד נראקוט...‬
‫רשמתי לפני את ההתחייבות שלך.‬
‫-אתה לא יכול לרתום אותו.‬ ‫-צריך קודם לשים עליו קולר.‬
‫אתה מפחיד אותו.‬ ‫הוא לא יכול למשוך מחרשה.‬
‫הוא חייב!‬
‫הוא לא יהיה מסוגל.‬
‫הוא צעיר מדי. עוד לא רגיל‬ ‫אפילו לשאת רוכב.‬
‫הכל בסדר.‬
‫ברגע הראשון שראיתי אותו‬ ‫ידעתי שזה מה שיקרה.‬
‫טד, לא.‬
‫טד, לא!‬
‫אם הוא לא מסוגל לשאת קולר,‬ ‫הוא לא שווה שום דבר.‬
‫-אבא?‬ ‫-זוז הצידה.‬
‫אבא, תפסיק.‬
‫אם תהרוג את הסוס הזה‬ ‫לא יהיה לנו שום דבר.‬
‫לא!‬
‫צדקת במה שאמרת, אבא.‬
‫הוא יעשה את זה.‬
‫הבטחת לליונס שהוא יחרוש את השדה,‬ ‫וזה מה שהוא יעשה.‬
‫אתה תראה.‬
‫הוא יראה לך.‬
‫אנחנו נראה לך.‬
‫אנחנו נעשה את זה.‬
‫תוריד את הרובה.‬
‫תיכנס הביתה.‬
‫יש ימים שעדיף לשכוח אותם,‬ ‫אבל לא היום הזה. בוא.‬
‫מה שלומך היום, ג'ואי?‬
‫אני לא יודע הרבה על החיים...‬
‫אבל אני יודע שיש ימים גדולים‬ ‫ויש ימים קטנים.‬
‫רוב הימים הם קטנים,‬ ‫ולאף-אחד לא אכפת מהם.‬
‫אבל היום...‬
‫יום גדול הוא זה.‬
‫זה היום הגדול שלנו!‬
‫קר בחוץ, לכן אני מסיר את זה.‬
‫אם קשה לך,‬ ‫צריך להיות קשה גם לי.‬
‫אני אלמד אותך לחרוש.‬
‫ואתה תלמד. ברור?‬
‫ואז נוכל להיות יחד...‬ ‫כי אני חושב שככה זה צריך להיות.‬
‫תירגע.‬
‫ככה. יופי. בוא.‬
‫קדימה!‬
‫לאט-לאט. תירגע.‬
‫תסתכל עליי, ג'ואי.‬
‫רואה?‬
‫אתה רק צריך להשחיל את האף...‬
‫ככה.‬
‫אתה רואה? הבנת. כל הכבוד.‬
‫סוס טוב.‬
‫גדול מדי, אדמה סלעית,‬ ‫מלאה שורשים של עשב בר.‬
‫אפילו סוס עבודה חסון‬ ‫לא יוכל לחרוש את השטח הזה לבדו.‬
‫אני אומר לך שהוא יעשה את זה.‬
‫אתה תישבע שהוא יצמיח כנפיים ויתעופף‬ ‫אם זה מה שאלברט היה אומר לך.‬
‫אבל זה דבר יפה להיות נאמן לחבר שלך,‬ ‫גם אם הוא קצת מטורלל.‬
‫צמד סוסים היה עושה את זה‬ ‫בחודש ימים ובמזג אוויר נוח.‬
‫קשה לטד לצפות בזה, מה?‬
‫ברור שהוא צופה.‬
‫קדימה.‬
‫גידלת אותו שיהיה בן נראקוט אמיתי, טד,‬ ‫העתק מושלם של אביו.‬
‫בלי שום שכל,‬ ‫רק עקשנות רבה...‬
‫שתוביל אותו להתעקש‬ ‫על הבלתי-אפשרי.‬
‫לא היה איכר במחוז דבון‬ ‫שלא העריץ אותך, ואני ביניהם...‬
‫השארת לאחים שלך את המשק הפורח‬ ‫ועברת לאדמת טרשים לא מבשרת טובות.‬
‫יש לך כוח כמו של עשרים גברים‬
‫אבל עם רגל צולעת והשתייה...‬
‫אתה שותה בגלל הכאב ברגל?‬
‫איש מאיתנו לא היה מצפה‬ ‫לסוף טוב מזה.‬
‫זה מביא אותי לפקפק בחוכמת החסד‬ ‫שדחפה אותי להשכיר לך את החווה...‬
‫כי לא הסתכלתי רק עליך, ידידי,‬ ‫אלא על אשתך היפה.‬
‫היא חשבה שאתה מבריק.‬
‫ועכשיו הבן שלך שוקע באותו בוץ‬ ‫שבולע אותך.‬
‫רואה, ג'ואי?‬
‫גם לי יש קולר.‬
‫אז קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, ג'ואי.‬
‫קדימה, לך!‬
‫יהיה לך קל לעמוד בראש הגבעה‬ ‫ואז לרדת!‬
‫כוח הכבידה יהיה‬ ‫החבר היחיד שלך היום, בחור.‬
‫קדימה, ג'ואי.‬
‫קדימה, ג'ואי, לך!‬
‫רק השוט יזיז אותו.‬
‫בראבו! הגעת לראש הגבעה.‬ ‫עכשיו תרד!‬
‫יהיה לך הרבה יותר קל לרדת...‬
‫זהו בדיוק. תמשיך ככה.‬ ‫סוס טוב.‬
‫תמשיך ישר. סוס טוב.‬ ‫עכשיו תמשיך ללכת, סוס טוב.‬
‫סוס טוב. תמשיך, תחפור עמוק.‬
‫אלבי, כולנו אתך!‬
‫תמשיך ישר.‬
‫זהו, תמשיך ככה. קדימה!‬
‫‫תסתכל, המחרשה‬‪‬‫ עוד לא חדרה לאדמה.‬‬
‫אני בטוח שנוכל לעשות את זה, ג'ואי.‬
‫ברגע הראשון שראיתי אותך‬ ‫ידעתי שתהיה הכי טוב בשבילנו.‬
‫לכן הוא קנה אותך.‬
‫הוא יודע שיש לך האומץ‬ ‫שלא היה לו מעולם.‬
‫ברגע הראשון שראיתי אותך,‬ ‫ידעתי שאתה תציל אותנו.‬
‫קדימה, סוס.‬
‫אין לך סיכוי, בחור!‬
‫הוא לא יחרוש אפילו חצי דונם...‬ ‫תוותר כבר עכשיו.‬
‫השתדלת יפה.‬ ‫אתה יותר גבר מאבא שלך.‬
‫ברצינות, מר ליונס,‬ ‫זו הערה אכזרית במקצת.‬
‫הוא יהרוס את הסוס הזה.‬
‫כל העסק ייסגר ביום חמישי.‬
‫אתן לך יום אחד‬ ‫לסגור את המקום.‬
‫הצמר שלך.‬
‫אני מצטערת, רוזי.‬
‫תקשיב!‬
‫אתה חייב לעשות את זה, ג'ואי.‬
‫אתה לא יודע, אז אני איידע אותך.‬ ‫החיים שלנו תלויים בזה.‬
‫אז תתכונן למשוך! ותמשוך ישר!‬ ‫ותמשוך חזק!‬
‫אז עכשיו, קדימה!‬
‫תמשיך ללכת! זהו.‬
‫כל הכבוד, ג'ואי, סוס טוב!‬
‫תמשיך ללכת!‬
‫קדימה, ג'ואי!‬
‫תמשיך ללכת! יופי, תמשיך!‬
‫תעקוף!‬
‫עצור, ג'ואי!‬
‫ג'ואי, עצור!‬
‫ג'ואי, עצור, שלא תשבור את הלהב.‬
‫כל הכבוד לך!‬
‫אמא, אבא! בואו תראו!‬
‫הוא עושה את זה!‬
‫הוא בחור טוב, אלבי.‬
‫אלברט, כל הכבוד!‬
‫לא הייתי מאמין.‬
‫אני לא הייתי מרשה לילד שלי להחליק בבוץ‬ ‫לצד להב מחרשה. הוא עלול לאבד רגל.‬
‫אתה עלול לאבד עין, מר ליונס, אם תמשיך‬ ‫לקשקש לי איך לטפל בבן שלי.‬
‫או במחרשה שלי, או בסוס שלי,‬ ‫או בשדה שלי... או בחווה שלי!‬
‫קדימה, אלבי! תמשיך הלאה!‬
‫תעשה את זה, אלבי. קדימה!‬
‫אלבי, אתה בסדר?‬
‫אתה בסדר?‬
‫קום.‬
‫צמד טיפשים שלי!‬
‫כולך חבול ופצוע בדיוק כמוהו.‬
‫-איפה אבא?‬ ‫-עדיין בחלקת השדה.‬
‫מסתובב ומועד, אני חושב.‬
‫-הוא לא מועד בגלל השתייה.‬ ‫-הוא שותה, אמא.‬
‫גם אתה היית שותה אילו היית‬ ‫איפה שהוא היה ואילו ראית מה שהוא ראה.‬
‫הוא לא מספר לי על זה.‬
‫כי הוא לא יכול.‬ ‫יש דברים שאין להם מילים.‬
‫בוא הנה.‬
‫העכברים כרסמו את זה.‬
‫שב!‬
‫זה דגל הקרב שלו.‬
‫הוא היה סמל בבטליון ה-7,‬ ‫פלוגת המתנדבים של האימפריה הבריטית.‬
‫וזוהי מדליית המלכה‬ ‫על השירות בדרום אפריקה.‬
‫כל מי שהשתתף במלחמת הבורים‬ ‫קיבל את העיטור הזה.‬
‫אבל זה...‬
‫צל"ש על הצטיינות בשדה הקרב.‬
‫-זה לא של אבא?‬ ‫-זה לא שלי, חמוד.‬
‫הוא קיבל אותו‬ ‫אחרי הלחימה בטראנסוואל.‬
‫אחרי שנפצע והציל כמה חיילים אחרים‬ ‫ואני לא יודעת מה עוד.‬
‫הוא גם לא מוכן לספר לי.‬
‫ביום שחזר הביתה,‬ ‫הוא זרק את כל זה הצידה.‬
‫ביום הראשון שכבר היה יכול ללכת,‬ ‫הוא זרק הכול לפח ולא רצה לשמוע מילה.‬
‫אחרי מה שעשיתם היום, אתה וג'ואי,‬ ‫אתה בטח מרוצה עכשיו...‬
‫וככה אתה צריך להיות,‬ ‫ילד נפלא שלי.‬
‫טוב להתגאות על מעשה טוב שעשית.‬
‫אבל על מה שהוא עשה באפריקה,‬ ‫הוא לא מתגאה בכלל.‬
‫בטוח שזה היה קשה‬ ‫ובטוח שזה כאב לו מאוד‬
‫הוא מסרב להתגאות בהרג, אני חושבת.‬
‫אני הייתי מתגאה.‬
‫אם הייתי הולך למלחמה‬ ‫והייתי מציל את החברים שלי...‬
‫גם אם היית עושה בדיוק כמוהו, תחשוב‬ ‫איזה אומץ דרוש כדי לסרב להתגאות.‬
‫אביך עושה שגיאות,‬ ‫והוא שותה כדי לשכוח את השגיאות שעשה‬
‫אבל הוא אף-פעם לא ויתר.‬
‫והוא עושה את זה למעננו.‬
‫והיום, אתה הראית לעולם‬ ‫שזה היה שווה את המאמץ.‬
‫תמשיך להשגיח על ג'ואי‬ ‫והוא ישגיח עליך תמיד.‬
‫סמל, הבטליון ה-7,‬ ‫פלוגת המתנדבים של האימפריה הבריטית.‬
‫אתה רואה את זה, ג'ואי?‬
‫זה עבר מלחמה שלמה.‬
‫אני לא גונב את זה.‬
‫יום יבוא ואחזיר לו את זה.‬
‫אני הבחור היחיד שנוהג בכפר הזה.‬ ‫זאת המכונית של אבא שלי.‬
‫יש לך מזל שאת יושבת בה.‬ ‫בדרך-כלל אסור לי לנהוג בה...‬
‫חבר שלך?‬
‫יותר מהר!‬ ‫בוא נראה לה איך אנחנו מרחפים...‬
‫בטוח שלא תהיה סוס קפיצה אולימפי...‬
‫קישטה, הרולד!‬
‫נצטרך לשתול משהו אחר.‬
‫או שנצטרך ללכת לעבוד‬ ‫אצל הדוד בוב.‬
‫אחרת, איך נשלם את שכר הדירה‬ ‫למר ליונס?‬
‫מה נעשה?‬
‫פעם האמנתי...‬
‫שאלוהים...‬
‫העניק לכל אדם את חלקו‬ ‫במזל רע.‬
‫אני לא מרגיש את זה יותר.‬ ‫קיבלתי יותר מאשר את חלקי.‬
‫בסוף תפסיקי לאהוב אותי, רוז,‬ ‫ולא אוכל להאשים אותך כשזה יקרה.‬
‫יכול להיות שאשנא אותך יותר...‬
‫אבל לעולם לא אוהב אותך פחות.‬
‫מלחמה!‬
‫אנחנו במלחמה עם גרמניה!‬
‫שמעתם?‬ ‫אנגליה במלחמה עם גרמניה!‬
‫פעמוני הכנסייה יצלצלו בשעה 6...‬
‫ולא יצלצלו שוב‬ ‫עד שהמלחמה תסתיים.‬
‫ג'ואי, היום יום היריד השנתי‬ ‫בטאוויסטוק.‬
‫מה הוא עשה אתו?‬
‫שם פרטי ושם אמצעי בסוף. תחתום.‬
‫קודם שם משפחה.‬ ‫אחר-כך שם פרטי, ובסוף שם אמצעי.‬
‫תאמין לי, זה הסוס הכי טוב בקהילה.‬
‫רץ כמו סוס מרוצים, חזק,‬ ‫סוס משובח.‬
‫אין נפיחויות ברגליים, אין נקעים.‬ ‫רגליים ושיניים טובות. בריא לחלוטין.‬
‫כמה אתה דורש...‬
‫עבור בעל החיים החזק והמשובח הזה?‬
‫ארבעים.‬
‫אתן לך עשרים‬ ‫ואף לא פני אחד יותר.‬
‫עשרים? בשום אופן לא.‬ ‫שלושים וחמישה והוא שלך.‬
‫אני אפילו לא יודע‬ ‫אם הוא בכלל טוב לרכיבה.‬
‫אפשר לרכוב עליו נפלא.‬
‫אתה תופתע, אני מבטיח לך.‬
‫זה הסוס הכי משובח‬ ‫של מחוז דבון.‬
‫הסוס הכי טוב שראיתי מימיי.‬
‫תודה.‬
‫אתה לא יכול.‬
‫אתה לא יכול, הוא שלי.‬
‫-אני אילפתי אותו.‬ ‫-אלברט.‬
‫אתה לא יכול לקחת אותו.‬ ‫זה הסוס שלי, אדוני.‬
‫מאוחר מדי.‬ ‫הרגע שילמתי בשבילו 30 גיני.‬
‫בבקשה. אחזיר לך את הכסף.‬
‫אני אחזיר לך את הסכום הזה.‬ ‫אני אעבוד בשביל זה.‬
‫אעבוד בשביל זה.‬
‫הוא לא יציית לאף-אחד מלבדי.‬
‫הוא גם לא יהיה טוב במלחמה,‬ ‫הוא נרתע מכל רחש.‬
‫אני מצטער.‬
‫אם ג'ואי הולך לצבא, גם אני הולך.‬ ‫אני מתנדב.‬
‫-מה שמך, בחור?‬ ‫-אלברט.‬
‫-בן כמה אתה?‬ ‫-בן תשע-עשרה, אדוני.‬
‫זאת האמת?‬
‫לא, אבל אני נראה בן 19 ואני גדול יותר‬ ‫וחזק יותר מאחרים. אני לא מפחד משום דבר.‬
‫אני לא מפקפק בכישורים שלך, אלברט,‬ ‫אבל החוק נוקשה באשר לגיל המתגייס.‬
‫אביך עשה את הדבר הנכון,‬ ‫אתה יודע.‬
‫30 גיני זה לא סכום מספיק‬ ‫כדי לרכוש סוס...‬
‫ברמה של ג'ואי שלך, אני יודע.‬
‫אבל זה כל מה שיש לי.‬
‫אתה מוכן להשכיר לי אותו, אלברט?‬ ‫שיהיה סוס הרכיבה שלי?‬
‫אני מבטיח לך, מילת גבר לגבר,‬ ‫שאטפל בו היטב בדיוק כמוך.‬
‫אכבד אותו עם כל הדאגה‬ ‫שאתה דאגת לו.‬
‫ואם אוכל,‬ ‫אחזיר לך אותו לטיפולך.‬
‫ועכשיו תיפרד ממנו לשלום.‬
‫זה בסדר.‬
‫די, תירגע. זה מספיק.‬ ‫זה סוס, לא כלב.‬
‫ועכשיו לך לשלום.‬ ‫בוא!‬
‫את רוצה להפסיד את החווה?‬ ‫רוז?‬
‫אבל הדרך שבה עשית את זה...‬
‫אבל אנחנו במלחמה.‬
‫אכן.‬
‫ג'ואי...‬
‫אמרתי לך להסתלק!‬
‫עזוב אותו, פרקינס.‬
‫זה לא הסוף, אחי.‬
‫אני, אלברט נראקוט, נשבע‬ ‫שנשוב להיות יחד.‬
‫באשר תהיה, אמצא אותך‬ ‫ואחזיר אותך הביתה.‬
‫קדימה!‬
‫תמשיך קדימה!‬
‫-טפל בו יפה.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫היי, תירגע!‬
‫תירגע.‬
‫תירגע. ג'ואי!‬
‫תפסיק להשתולל, שמעת?‬ ‫אתה בצבא, בחור.‬
‫סוס טוב. תירגע.‬
‫לאט-לאט. קדימה, בוא.‬
‫בוא. סוס טוב.‬
‫תירגע.‬
‫ג'ואי, תכיר את טופתורן.‬
‫‫טופתורן, תכיר‬‪‬‫ את ג'ואי.‬‬
‫תחליטו מי הקובע בין שניכם.‬
‫אם אתם רוצים לריב,‬ ‫אז תגמרו עם זה מהר...‬
‫כי אחרי שנגיע לשם, תזדקקו‬ ‫לכל הכוח שלכם נגד הגרמנים.‬
‫בעדינות, פרקינס.‬ ‫אני לא רוצה לעצבן אותו.‬
‫אין שום עדינות במלחמה‬ ‫וגם בסוס הזה אין שום עדינות.‬
‫אני מבין, סמל, אבל‬ ‫אני רוצה שיהיה בכושר.‬
‫זה הסוס שלי.‬
‫המפקד.‬
‫הוא מפחיד אותי.‬
‫-מי?‬ ‫-פרקינס. אני שמח שהוא בצד שלנו.‬
‫לא רע. לא רע בכלל.‬
‫בכל זאת, הוא לא משתווה‬ ‫לטופתורן שלי.‬
‫אני לא לגמרי בטוח.‬ ‫אני חושב שיש לו פוטנציאל.‬
‫אני בטוח שהוא יוכל לעמוד‬ ‫במשימות קשות.‬
‫אני חושב שבלנהיים שלי‬ ‫עולה על שניהם.‬
‫תתנדף!‬
‫תמיד אותו סיפור,‬ ‫מקרב ווטרלו עד קרב אום-דורמאן‬
‫מקרב גטיסברג עד קרב מאר לה-טור.‬
‫ההתקפה הראשונה חייבת להיות מכרעת.‬ ‫פרקינס?‬
‫כל סוס חייב להיות מטופח‬ ‫ומוכן לתצוגה.‬
‫אני רוצה אימון התקפי מלא מחר.‬
‫חשבתי ששניכם השתפנתם...‬
‫רק כאילו...‬
‫בואו נראה מאיזה חומר קורצתם,‬ ‫שני ליצנים שכמוכם.‬
‫ככה זה נראה‬ ‫כשנותנים אמון בשקט...‬
‫אחכה לכם בפאב "הדוכס מיורק".‬
‫אני מעביר את הפיקוד לידיך,‬ ‫קפטן ניקולס.‬
‫חרבות - שלוף!‬
‫תקוף!‬
‫קדימה, ג'ואי, אני יודע‬ ‫שיש לך את זה. קדימה!‬
‫קדימה, סוס!‬
‫נחמד מצדך שהואלת להגיע...‬
‫יש לו מהירות, אני מודה.‬ ‫אבל האם יש לו גם סיבולת?‬
‫יש לו הכל.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כותב מכתב.‬
‫עם ציור?‬
‫זה מיועד לנער שהיה הבעלים של ג'ואי.‬ ‫אני רוצה להראות לו כמה שהוא נראה נפלא.‬
‫לפני שנעביר אותו לצד השני של התעלה‬ ‫להתייצב מול תותחי הגרמנים.‬
‫כן, לפני-כן.‬
‫יוצאים מחר ב-4 בבוקר,‬ ‫עם יחידות חיל הפרשים המלכותי.‬
‫כולם חייבים להיות ברציף עד 5‬ ‫לבדיקת ציוד.‬
‫פקודות קרב: לא לצחצח שום מתכת.‬
‫כפתורים, אבזמי קסדה, ארכופים,‬ ‫שלא יבריקו.‬
‫-ששום דבר לא ינצנץ בשמש ויסגיר אותנו.‬ ‫-ברור.‬
‫-צ'ארלי.‬ ‫-ג'יימי.‬
‫צ'ארלי.‬
‫מה דעתך על הכובע החדש?‬
‫בטנת משי. מוצא חן בעיניי.‬
‫לא נראה לי שזה ישנה משהו לגרמנים.‬
‫אני לא בטוח. תחשוב על זה.‬
‫נניח שאתה גרמני, ואתה צריך להחליט‬ ‫במי מהשניים לירות...‬
‫ואתה חושב: "אלוהים, אחד מהם‬ ‫חובש כובע אופנתי..."‬
‫אתה תירה בשני.‬
‫אבל הוא יכול גם לחשוב:‬ ‫"בא לי על הכובע הזה" ולהרוג אותך.‬
‫לא חשבתי על זה.‬
‫צרפת, 1914‬ ‫קייברשן‬
‫זו המטרה שלנו: הדיוויזיה ה-11 הגרמנית‬ ‫שחונה כ-5 ק"מ מזרחה ל"דרך מנין".‬
‫השקפנו עליהם והם נטו אוהלים ללילה.‬
‫תשמידו אותם ואנחנו נעקוף‬ ‫את הקו הגרמני ונתקוף מדרום לגלובלד.‬
‫מצוין.‬
‫-מספרים?‬ ‫-כשש מאות חיילי רגלים.‬
‫-פי שניים מאיתנו.‬ ‫-עם הסוסים, היתרון שלנו.‬
‫גורם ההפתעה לצדנו. צריך להקדים לפעול.‬ ‫הם עלולים להסתלק עד הבוקר.‬
‫טוב. אז מתקיפים היום.‬ ‫צ'ארלי, תיידע את האנשים.‬
‫-תבנית סליסברי?‬ ‫-כן. תסתערו ותאבטחו את השטח מאחור.‬
‫הצמחייה גבוהה מאיתנו, כיסוי מושלם.‬
‫עבודה מצוינת. הזמן המוקדש לסיורים‬ ‫אינו לשווא.‬
‫תודה, סינג.‬
‫ג'יימי!‬
‫הם לא חושדים לרגע‬ ‫שאנחנו באים.‬
‫אין לך שום לבטים?‬
‫לא, למיטב הבנתי,‬ ‫ההפתעה היא גורם מכריע.‬
‫אבל אם זה חייב להיעשות,‬ ‫צריך לעשות את זה מהר.‬
‫אתה בסדר, צ'ארלי?‬
‫מעולם לא הרגשתי טוב יותר.‬
‫פשוטו כמשמעו.‬ ‫אף פעם לא הרגשתי יותר טוב.‬
‫היכונו לעלות על הסוסים!‬
‫עלה!‬
‫תודה, סטנלי.‬
‫היי, ג'ואי.‬
‫סוס יפהפה שלי.‬
‫אתה בסדר, נכון, ג'ואי?‬
‫‫חיילים, לכבוד‬‪‬‫ הוא לי‬‬ ‫לרכוב לצדכם.‬
‫שהקייזר יתחרט על היום‬ ‫שבו הכריז עלינו מלחמה.‬
‫שכל אחד יביא לעצמו,‬ ‫למלכו, למולדתו...‬
‫ולחבריו הנופלים,‬ ‫תחושה של גאווה.‬
‫תהיו אמיצים!‬
‫יראו את אלוהים!‬ ‫כבדו את המלך!‬
‫שלפו חרבות!‬
‫‫בהצלחה, חברים‬‪‬‫.‬‬
‫קדימה, צעד!‬
‫בדהירה קלה!‬
‫פרשים!‬
‫תקוף!‬
‫תשרפו את המסמכים!‬
‫תפילו אותו!‬
‫מה? חשבת שחיל-מצב בשטח פתוח‬ ‫יישאר ללא הגנה?‬
‫תסתכל על עצמך!‬
‫מי אתה חושב שאתה?!‬
‫-מה עושים עם הסוסים?‬ ‫-אם הם פצועים, תירה בהם.‬
‫-והאחרים?‬ ‫-קח אותם לבסיס. הם ישאו נשק.‬
‫-הסוסים העדינים האלה אינם סוסי משא.‬ ‫-אז תהרוג גם אותם.‬
‫נוכל להשתמש בהם לגרירת אמבולנסים,‬ ‫להוצאת הפצועים מהשדה.‬
‫-אפשר לרתום אותם?‬ ‫-אני מוכן לנסות.‬
‫זה לא יעבוד.‬ ‫אלה סוסי צבא.‬
‫-בוא ננסה.‬ ‫-לא תצליח לרתום.‬
‫קדימה, מייקל.‬
‫לאט-לאט. תירגע, אנגלי.‬
‫לאט-לאט.‬
‫תירגע.‬
‫גונתר.‬
‫זה אבוד.‬ ‫לא נוכל להציל אותם.‬
‫כל הכבוד!‬
‫מי שלימד אותך את זה‬ ‫הציל את חייך.‬
‫שלום לחווה!‬
‫שלום, סיי איסטון.‬
‫הייתי בדואר.‬
‫וכשהייתי בדואר, אמרה לי גב' אלן‬ ‫שהגיעה חבילה לאלברט מ...‬
‫מהמל...‬
‫משם.‬
‫חשבתי שאוכל לעבור מכאן בבוקר,‬ ‫אז הנה זה.‬
‫מי יכול לשלוח לי חבילה משם?‬
‫תפתח ותראה.‬
‫מחברת ציורים.‬
‫זאת מחברת הציורים‬ ‫של קפטן ניקולס.‬
‫את רואה?‬ ‫זה ציור של ג'ואי.‬
‫לא ייאמן!‬
‫ויש גם מכתב.‬
‫קדימה, תקרא אותו.‬
‫‫"אלברט נראקוט‬‪‬‫ היקר,‬‬ ‫קפטן ניקולס, שנפל..."‬
‫"קפטן ניקולס, שנפל היום בקרב,‬ ‫השאיר לך את זה. שלך, סמל סם פרקינס."‬
‫לא יכולת לדעת‬ ‫שאתה מביא בשורה רעה.‬
‫הוא רכב על ג'ואי כאשר נהרג.‬
‫-אתה לא יודע אם הוא רכב עליו.‬ ‫-"בקרב", ככה כתוב.‬
‫חיילים!‬
‫אנחנו נעים הלילה לקו החזית.‬
‫הפקודה חלה על כולם!‬
‫קדימה!‬
‫שרודר!‬
‫לא, לא אתה.‬ ‫אתה. בוא הנה.‬
‫אני משאיר אותך כאן. אתה טוב‬ ‫עם סוסים ונצטרך להתפנות במהירות‬
‫אם האויב ימשיך להדוף אותנו ממערב.‬
‫-הם הודפים אותנו?‬ ‫‫-לפי הדיווחים‬‪‬‫.‬‬
‫ננוע יותר מאוחר כשנדע‬ ‫היכן זקוקים לסוסים יותר מכל.‬
‫אחי יכול להישאר פה אתי?‬ ‫גם הוא טוב עם סוסים.‬
‫לא, אין צורך.‬ ‫זוז, אנחנו עוזבים הערב.‬
‫זה בסדר, גונתר.‬
‫אתה לא הולך.‬
‫אגיד להם שאתה רק בן 14.‬ ‫שאתה עוד ילד.‬
‫אבא שלח אותי לצבא.‬ ‫הוא ידע בן כמה אני וגם הם יודעים.‬
‫נראה שאמא לא לימדה אותך‬ ‫איך מקפלים חולצה.‬
‫היא לימדה, אבל‬ ‫אני לא הקשבתי.‬
‫אתה חייב להקשיב עכשיו.‬ ‫הבטחתי לה.‬
‫נשבעתי לה שתהיה בטוח אתי.‬
‫אתי, מייקל.‬
‫הם לא יספרו ראשים. אנחנו רבים מדי.‬ ‫אתה יכול להישאר כאן.‬
‫תתחבא תחת המיטה‬ ‫עד שהם יסתלקו.‬
‫ואז?‬
‫גונתר, הכל יהיה בסדר.‬
‫רק אחרי שכל הרכבים יצאו מפעולה‬ ‫ויזעיקו את הסוסים...‬
‫אראה אותך בחזית.‬
‫ונהיה שוב ביחד.‬
‫גונתר.‬
‫אני נותן לך את זה. למזל.‬
‫זה ישמור עליך בחיים.‬
‫תחזרו לשורה!‬
‫אני רעב. הבאת אוכל?‬
‫אני מצטער.‬
‫-אבא יתבייש בנו?‬ ‫-הוא יעמיד פנים כאילו.‬
‫אולי בהתחלה כן.‬
‫אבל בסופו של דבר הוא ישמח.‬
‫ואנחנו?‬
‫מה איתנו?‬
‫אני הייתי מוכן ללכת לחזית.‬
‫בגאווה.‬
‫רציתי ללכת.‬
‫באיטליה יש אוכל טוב.‬
‫כן.‬
‫והנשים?‬
‫הן לא טובות כמו האוכל.‬
‫כי...‬
‫הן אכלו יותר מדי?‬
‫אתה צעיר מדי למלחמה‬ ‫ואתה גם צעיר מדי לנשים.‬
‫אני לא מרגיש כל-כך צעיר.‬
‫-כבר לא.‬ ‫-מייקל...‬
‫לך לישון.‬
‫ליל רכיבה ארוך לפנינו.‬
‫לילה טוב, מייקל.‬
‫ליל מנוחה, גונתר.‬
‫-שרודר!‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫טעות?‬
‫הבטחה.‬
‫זה יותר קרוב היום.‬
‫הרוח מתעתעת עם הרעש.‬ ‫המלחמה מתרחקת.‬
‫אני שומעת אותה, סבא.‬
‫ואין שום רוח.‬
‫אתה לא צריך לשקר לי.‬
‫כאן. אין רוח כאן.‬
‫אבל שם, הרוח כל-כך חזקה‬ ‫שהיא יכולה להרים אותך מהאדמה.‬
‫אתה משקר על כל דבר...‬
‫אתה אומר שאתה לא מודאג,‬ ‫אבל ברור שאתה מודאג.‬
‫אני יודעת לבטח‬ ‫שהמלחמה מתקרבת...‬
‫אבל אתה אומר:‬ ‫"זו הרוח המתעתעת..."‬
‫זה מה שאמרתי?‬
‫התחלת לשקר אחרי שאמא ואבא הלכו.‬
‫הם מתו.‬
‫אבל אתה לא יכול להגיד את זה.‬
‫אתה חושב שאני אמות‬ ‫אם תגיד לי את האמת?!‬
‫האמת היא ש...‬
‫את צריכה לדבר אל המבוגרים ממך‬ ‫בכבוד.‬
‫אם תספר לי את האמת‬ ‫על המלחמה‬
‫אני אספר לך את האמת‬ ‫על הסוסים הגדולים‬
‫שאני מחזיקה בטחנת הרוח.‬
‫אז מי משקר עכשיו?‬
‫בטחנת הרוח?‬
‫כן. הם עמדו ליד הטחנה‬ ‫בציפייה לדון קישוט.‬
‫זהו פרנסואה... וזה קלוד.‬
‫קראתי להם בשמות שני הבנים‬ ‫ששברו לי את הלב בקיץ שעבר.‬
‫הם בטח שייכים למישהו.‬
‫סוסים כאלה לא יוצאים מספר אגדות...‬
‫כן, אני יודעת, סבא.‬ ‫הם לא חדי-קרן.‬
‫אז אהיה הוגנת ואחכה...‬
‫יום שלם‬
‫ואם אף-אחד לא יבוא לדרוש אותם‬ ‫עד הלילה‬
‫אז הם יהיו שייכים לי.‬
‫‫אמילי, תסתכלי‬‪‬‫ עליי.‬‬
‫אסור לך לרכב על סוס.‬
‫אמא אמרה לי שהעצמות שלי יישברו‬ ‫בנפילה הקלה ביותר.‬
‫זה נכון.‬ ‫אז... סגרנו עניין?‬
‫ילדה טובה.‬
‫נסגור עניין רק אחרי שאחליט‬ ‫על איזה מהם ארכב קודם.‬
‫על גופתי המתה!‬
‫לפחות לא אצטרך לחכות הרבה זמן...‬
‫הייתי מאוהבת בנער בשם פרנסואה,‬ ‫והיו לו עיניים יפות כשלך.‬
‫אבל למזלי הרע, הוא אהב את מארי,‬ ‫ולה היו שיניים כשלך...‬
‫והיא התאהבה בקלוד‬ ‫ששבר לי את הלב.‬
‫ואיתו אני מתכננת להתחתן באחד הימים.‬
‫תסתכל רק עליי.‬
‫בלי לדבר.‬
‫היום נלמד לקפוץ.‬
‫ידעת שהצרפתים עברו מעל 1.85 מ'‬ ‫במשחקים האולימפיים בפריס...‬
‫כדי לזכות במדליית זהב?‬ ‫היום אנחנו נשבור את השיא הזה.‬
‫פה אתה קופץ.‬
‫כשאגיד לך, תהיה אמיץ‬ ‫ותקפוץ מעל.‬
‫קפוץ!‬
‫תסתכל עליי.‬
‫עכשיו תורך.‬
‫הוא לא מאמין שאנחנו מסוגלים,‬ ‫אבל אנחנו נראה לו, נכון?‬
‫אין צורך לפחד.‬
‫אתה... גבוה מאוד.‬
‫את תהרגי את עצמך!‬
‫רק אם תעמוד בדרכי‬ ‫ותפיל אותי.‬
‫בבקשה, תרדי מהסולם.‬
‫תמצאי מקום להסתיר אותם.‬
‫ותעשי את זה מהר!‬
‫שמי בונארד. זאת האדמה שלי.‬ ‫למה אתם כאן?‬
‫אוכל. בשביל החיילים בחזית.‬ ‫כל אחד צריך לתרום את חלקו.‬
‫הם לוקחים הכל.‬
‫איפה הסוסים?‬
‫איזה סוסים?‬
‫-מה זה?‬ ‫-תעזוב אם אתה לא יודע מה זה.‬
‫סיר זה סיר.‬ ‫אנחנו כבר נמצא לזה שימוש.‬
‫אדוני...‬
‫-איפה משק החי?‬ ‫-אני עושה ריבות. אין לנו בעלי חיים.‬
‫ראיתי חציר טרי באסם שלך.‬
‫אנחנו משתמשים בו...‬ ‫למילוי מזרנים.‬
‫-סבא שלה?‬ ‫-כן.‬
‫-איפה ההורים שלה?‬ ‫-מתו.‬
‫מתו.‬
‫מה זה?‬
‫הרוח.‬ ‫הרוח משמיעה רעשים בעליית הגג.‬
‫אבל אין שום רוח.‬
‫בית עתיק חורק.‬
‫תלכי לסגור את התריסים.‬
‫היא חולנית... לא?‬
‫אם אתה או אחד החברים שלך‬ ‫יפגעו בה...‬
‫כמה שאני זקן,‬ ‫אני אהרוג אותך.‬
‫אתה יודע...‬
‫רציתי להחזיר לך את הסיר שלך‬
‫אבל עכשיו אשמור אותו לעצמי.‬
‫למרק.‬
‫אנחנו נחזור.‬
‫בעונת הקציר הבאה.‬
‫ספר לי מה קרה להם.‬
‫לאמא ואבא שלי.‬
‫אמרת שתספר לי איך הם מתו‬
‫ביום ההולדת שלי.‬
‫ומחר יום ההולדת שלי.‬
‫הם מתו במלחמה...‬
‫נכון?‬
‫אבל כשהחיילים באים...‬
‫אתה לא עושה שום דבר.‬
‫-אתה פחדן, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אבל ההורים שלך היו אמיצים.‬
‫אני עושה ריבות.‬
‫ואף-פעם לא עשית‬ ‫שום מעשה אמיץ...‬
‫בחיים שלך?‬
‫אולי יש דרכים שונות‬ ‫להיות אמיץ.‬
‫ידעת שלצרפתים יש את‬ ‫יוני הדואר הכי טובות בעולם?‬
‫וזה עשוי להכריע במלחמה...‬
‫אם ההודעות שלנו עוברות.‬
‫אני לא רוצה לשמוע על היונים.‬
‫משחררים אותן בחזית‬
‫ואומרים להן לחזור הביתה.‬
‫זה כל מה שהן יודעות.‬
‫אבל כדי להגיע לשם...‬
‫הן צריכות לעופף מעל המלחמה.‬
‫את יכולה לתאר לעצמך דבר כזה?‬
‫כשאת צריכה לעופף מעל...‬
‫כל-כך הרבה סבל ואימה,‬ ‫ואת יודעת שאסור לך להסתכל למטה.‬
‫את צריכה להסתכל רק קדימה,‬ ‫אחרת לא תגיעי הביתה לעולם.‬
‫אז אני שואל אותך,‬ ‫מה יכול להיות יותר אמיץ מזה?‬
‫-מה זה?‬ ‫-מתנה.‬
‫אני מקווה שלא קנית לי...‬
‫עוד שמלה מגעילה שאצטרך ללבוש,‬ ‫כמו בשנה שעברה.‬
‫-היא הייתה מגעילה?‬ ‫-כן.‬
‫נראיתי כמו נזירה מכוערת.‬
‫תן לי את היד שלך.‬
‫סבא, אין לנו כסף.‬
‫כשהמלחמה תסתיים, תוכל לקנות לי‬ ‫מתנות ותכשיטים.‬
‫כל מה שתגידי, מתוקה שלי.‬ ‫כל מה שתגידי.‬
‫את הבוס, כמובן.‬
‫זה רק דבר ישן שמצאתי.‬
‫אל תדאגי. תעזבי.‬ ‫אני אחזיר את זה למקומו.‬
‫זה היה של אמך.‬
‫החבאתי את זה‬ ‫כדי לא לעודד אותך.‬
‫אמילי, אני רוצה שתרכבי לאט מאוד.‬ ‫בזהירות רבה.‬
‫-ותבטיחי לי שלא תלכי רחוק.‬ ‫-כמובן.‬
‫-רק עד ראש הגבעה ואחר-כך בחזרה.‬ ‫-אני מבטיחה.‬
‫גיבור שלי!‬
‫לאט... לאט...‬
‫אמילי!‬
‫-עזבו אותי! לא!‬ ‫-זאת הנכדה שלי.‬
‫-פרנסואה!‬ ‫-אמילי! אל תפגעו בה, בבקשה!‬
‫אל תפגעו בה!‬
‫אתם לא זקוקים להם.‬ ‫יש הרבה סוסים אחרים.‬
‫בבקשה... קח את הגדול‬ ‫ותשאיר לי את הקטן.‬
‫אתה שובר את לבה של הנכדה שלי.‬
‫המלחמה לקחה הכל...‬ ‫מכל אחד.‬
‫-מה יהיה עליהם?‬ ‫-הם יישאו ארטילריה עד יום מותם.‬
‫או עד שהמלחמה תסתיים.‬
‫המלחמה לא תסתיים לעולם!‬
‫אז קיבלת תשובה.‬
‫הייגלמן.‬
‫-הסוסים האלה שלך.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫הם נראים חזקים.‬ ‫הם יחזיקו מעמד חודש-חודשיים.‬
‫אתה יפהפה.‬
‫חבל שמצאו אותך.‬
‫כמה חבל.‬
‫תמשכו כולכם יחד!‬
‫כולם יחד! יחד!‬ ‫בכל הכוח!‬
‫לשמור על קצב!‬
‫-זהירות, סוס מס' 3 מתרשל.‬ ‫-יותר מהר!‬
‫עצור!‬
‫הפסקה!‬
‫עצור!‬
‫‫הייגלמן! תביא‬‪‬‫ אחר!‬‬
‫‫הייגלמן, תביא‬‪‬‫ סוס אחר!‬‬
‫הסוס הזה!‬
‫לא, לא! השחור הגדול!‬
‫זה סוס טוב, המפקד.‬
‫אבל אם תעמיס עליו משא כבד,‬ ‫הוא לא יביא שום תועלת.‬
‫פרינס מתחיל להיחלש.‬ ‫הרגליים שלו...‬
‫-נתת להם שמות?‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫אל תיתן שם לעולם‬ ‫לדבר שאתה עלול לאבד.‬
‫אבל הרגל שלו לא בריאה מספיק, המפקד.‬
‫טוראי, אתה תעשה מה שאמרו לך.‬
‫קשור אותו!‬
‫אתה לא רואה, המפקד?‬ ‫הסוס הזה חזק יותר.‬
‫קשור אותו!‬
‫לא להרפות!‬
‫שיהיה מתוח! השתמשו בשוט!‬
‫לא להרפות! לטפס למעלה!‬
‫עצור!‬
‫סלקו את הסוסים!‬
‫פגז!‬
‫טען!‬
‫להתרחק!‬
‫ו...‬
‫אש!‬
‫צרפת - 1918‬ ‫נהר הסום‬
‫דברי ערך, בחורים!‬ ‫אם תישארו בחיים, תקבלו אותם בחזרה.‬
‫בהצלחה!‬
‫חפצי ערך לדלי!‬
‫דמו של המושיע‬ ‫יביא לך חיי נצח.‬
‫אולי זה רק תרגיל, אלבי.‬ ‫כמו בפעם שעברה.‬
‫מכתב אהבה?‬
‫זה עסקי.‬
‫שמעתי שאתה והחבר שלך‬ ‫עושים שוב חיקויים של ציפורים.‬
‫אתה מתכונן לכתוב מכתב‬ ‫לסוס שלך?‬
‫אחרי שתמצא את הסוס שלך,‬ ‫איבדתי מחט בערימת שחת ואזדקק לעזרה.‬
‫כל דבר בעל ערך.‬
‫כל אלה שיחזרו מהמלחמה‬ ‫יתחלקו בשלל...‬
‫תישאר פה.‬
‫זוכר את היום כאשר ג'ואי ואני‬ ‫התחרינו במכונית שלך?‬
‫אני זוכר איך קפצת באוויר.‬
‫מי הבחורה שהייתה אתך?‬
‫הייתה בחורה?‬
‫הייתה. אתה לא זוכר?‬
‫בטח סתם בחורה,‬ ‫אני לא זוכר בדיוק מי.‬
‫אני רק זוכר איך נפלת‬ ‫על התחת לתוך תעלה.‬
‫אתה רואה?‬
‫אתה תמיד משעשע, נראקוט.‬ ‫מה שנכון נכון.‬
‫זה מה שקרה לך?‬ ‫נפלת על התחת?‬
‫לעמדות! כולם בהיכון!‬
‫-עוד פצצה.‬ ‫-לעמדות! קדימה!‬
‫-לעמדה! תיצמד לסולם עד שתיחנק.‬ ‫-כן, סמל!‬
‫תהיו אמיצים, בחורים!‬
‫קדימה! תתכוננו ללכת!‬
‫‫באומץ, בחורים‬‪‬‫!‬‬
‫תזכרו, זה לא רחוק.‬ ‫יש דרך מעבר.‬
‫תרוצו מהר, תשמרו על קור רוח,‬ ‫תהיו ערניים...‬
‫ואלוהים והמלך ישמרו עליכם.‬
‫הפלוגה תכדן רובים.‬ ‫כדן רובים!‬
‫אתה יודע מה מזכיר לי השדה הזה?‬
‫את השדה הדפוק‬ ‫ביום שג'ואי ואני חרשנו אותו.‬
‫זה היה היום הכי טוב בחיי,‬ ‫ואתה היית שם.‬
‫ועכשיו עומד להתחיל היום הכי רע בחיי...‬
‫וגם עכשיו אתה כאן, מעודד אותי.‬ ‫שנינו יחד, תמיד!‬
‫וגם הוא.‬
‫ברגע שתיכנסו לשטח ההפקר,‬ ‫תנועו בצד.‬
‫-קדימה, בחורים, לסולמות!‬ ‫-תישאר צמוד לאצולה, אה?‬
‫זה כרטיס הביטוח שלנו.‬ ‫אותנו מכה הגורל, להם משחק המזל.‬
‫‫קדימה, בחורים‬‪‬‫!‬‬
‫אנדרו...‬
‫גם אתה, נראקוט.‬
‫וגם אתה.‬
‫על הסולמות, בחורים!‬
‫כולם לעמדות!‬
‫תקשיבו למפקד שלכם.‬
‫אם מישהו ייסוג לאחור...‬
‫אם מישהו מהחיילים שלנו‬ ‫ירוץ אליך...‬
‫אתה לוקח את הרובה‬ ‫ואתה יורה בו למוות.‬
‫-ברור?‬ ‫-כן, המפקד!‬
‫אתה מבין מה שאני אומר לך, בן?‬
‫אתה לוקח את הרובה הזה‬ ‫ואתה יורה בו למוות.‬
‫הבנת?‬
‫עלה על הסולם, בחור!‬ ‫עלה על הסולם למשימה שלך!‬
‫יש לך מזל, אנדרו. זה טוב.‬
‫אנדרו!‬
‫אף-אחד לא ייסוג היום.‬
‫אנדרו! אף-אחד לא נסוג היום!‬
‫תשאיר אותי!‬
‫כאן תהיה בטוח.‬ ‫מישהו יבוא להציל אותך.‬
‫אלברט.‬
‫-אלברט, תקשיב.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זה בסדר. שנינו בני מחוז דבון.‬ ‫נכון?‬
‫כן.‬
‫שכב על הארץ!‬
‫לא!‬
‫אלבי!‬
‫נשארנו בחיים.‬
‫אנדרו! בוא נצא מכאן.‬
‫גז, גז, גז!‬
‫אלבי...‬
‫לא עוצרים פה. תמשיך הלאה!‬
‫המפקד, משהו לא בסדר אתו.‬ ‫הסוס חייב לנוח.‬
‫שום מנוחה בשבילם. להמשיך הלאה!‬
‫בבקשה, בבקשה, בבקשה.‬ ‫תישאר על הרגליים. לא, בבקשה.‬
‫לא, לא, לא.‬
‫לא, בבקשה.‬
‫בבקשה, תישאר על הרגליים.‬
‫תחזיק מעמד, בבקשה.‬
‫תישאר על הרגליים. תחזיק מעמד!‬
‫הם מתקרבים. תעזוב אותו, טוראי!‬ ‫תעזוב אותו!‬
‫בוא אתי.‬
‫לך לעזאזל!‬
‫רוץ!‬
‫משהו נע.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫זה נראה כמו פרה.‬
‫מה עושה שם פרה?‬
‫זו בהחלט לא פרה.‬
‫אז מה זה?‬
‫זה גם לא יכול להיות סוס.‬ ‫שום יצור חי לא יכול להיות שם.‬
‫זה לא סוס!‬
‫כן, זה סוס.‬
‫-זה סוס.‬ ‫-כן, זה סוס.‬
‫אני לא מאמין!‬
‫זה סוס!‬
‫בחורים, צריך לקרוא לו.‬
‫איך קוראים לסוס?‬
‫הוא נתפס בתיל.‬
‫לעזאזל!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫חזור הנה, אתה שומע?‬
‫רב"ט, זו פקודה. חזור הנה!‬
‫תקשיב לו, המפקד.‬ ‫אנחנו לא יכולים להשאיר את הסוס.‬
‫מה הוא עושה?‬
‫זו מלכודת.‬
‫לא, לא נראה לי.‬ ‫אני חושב שהוא מנסה לעזור לו.‬
‫תפחיד אותו, שיחזור לתעלה שלו.‬
‫זה דגל לבן, לא?‬
‫אתם רואים את הדגל הלבן?‬
‫אני רק מתכוון לטפל בסוס, זה הכל.‬
‫זוז אחורה, טמבל!‬
‫"ה' רועי, לא אחסר."‬
‫"בנאות דשא ירביצני"‬
‫"על מי מנוחות ינהלני"‬
‫סוס מסכן.‬
‫חמוד מסכן שכמוך.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר,‬ ‫אל תקפץ ואל תתפתל כל-כך!‬
‫אתה רק פוצע את עצמך!‬
‫אתה עלול להתעוור!‬
‫איזה דפוק אני. איך לא הבאתי‬ ‫כפפות וכלי בשביל לחתוך...‬
‫חשבתי שאולי תהיה זקוק לזה.‬
‫בשביל התיל.‬
‫כן.‬
‫כן, אני...‬
‫תודה.‬
‫כל טוב.‬
‫תודה.‬
‫יש פה הסתלסלות ארוכה.‬
‫אחרי שתחתוך,‬ ‫זה ימשיך להסתלסל הלאה...‬
‫כאן... כאן... וכאן.‬
‫זה יכה בו חזק‬ ‫ויפצע אותו עוד יותר.‬
‫אתה מדבר אנגלית טובה.‬
‫אני מדבר אנגלית היטב.‬
‫תרשה לי?‬
‫אולי נשחרר לו קודם את הראש?‬ ‫ככה שלא ינסה להתרומם ולהתעוור.‬
‫-ואז...‬ ‫-חבל שלא הבאת אתך עוד זוג...‬
‫כי הייתי יכול לחתוך את התיל כאן.‬
‫אנחנו זקוקים לעוד מגזרי תיל.‬
‫הכתם העיוור שלו.‬
‫מגזרי התיל לא יפחידו אותו.‬
‫אם תוכל לחתוך כאן,‬ ‫תחזיק את התיל הזה...‬
‫-אני אוכל...‬ ‫-אל תגיד יותר שום דבר. אני מאחוריך.‬
‫ואתה מבין מה קורה,‬ ‫נכון, "אהוב יקר"?‬
‫ואתה צריך לשכב בשקט.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אתה סוס מדהים,‬ ‫איך שעזרת לנו לעזור לך.‬
‫כל הכבוד.‬
‫סוס מדהים.‬
‫אז מה המצב בתעלה שלכם?‬
‫נחמד.‬
‫אנחנו קוראים, סורגים סוודרים,‬ ‫מאלפים את העכברושים לבצע פעלולי קרקס.‬
‫אם תרצו עוד עכברושים, נשלח לכם משלנו.‬ ‫יש לנו עודף של עכברושים, למען האמת.‬
‫מלבד זאת, הם מפחידים‬ ‫את החתיכות...‬
‫הבחורות שלנו לא מפחדות מעכברושים.‬
‫הבחורות הגרמניות חסונות, אה?‬
‫אלה שעושות מסאז'ים חזקים?‬
‫כל יום חמישי.‬
‫והן מביאות לך עוגת רום‬ ‫ליום ההולדת שלך.‬
‫תסתכל על הסוס הזה!‬
‫תראה איזה שרירים יש לו.‬ ‫איזה רגליים ארוכות.‬
‫סוסים נועדו לרוץ.‬ ‫לברוח מפני סכנה.‬
‫ריצת הבריחה היא בסיס‬ ‫ההישרדות שלהם.‬
‫ובכל זאת לימדנו אותם בדיוק ההפך.‬
‫לרוץ לסערת הקרב.‬
‫-סוס מלחמה.‬ ‫-כן.‬
‫סוס מלחמה.‬
‫הנה הוא.‬
‫איזו חיה מוזרה נעשית.‬
‫ועכשיו?‬
‫אחזיר אותו אתי, כן?‬
‫מכיוון שאני סיפקתי את מגזרי התיל,‬ ‫הסוס שייך לי. זה הוגן, לא?‬
‫לא בא בחשבון.‬ ‫הוא אנגלי. זה גלוי לעין.‬
‫-לפי זה שהוא כל-כך מטונף?‬ ‫-לפי זה שהוא כל-כך חכם.‬
‫גם אתה לא הכי נקי שבעולם.‬
‫בוא נתאגרף.‬ ‫המנצח יקבל את הסוס.‬
‫לא, תודה, מותק.‬
‫צריך להיזהר לא לפתוח במלחמה.‬
‫יש לך מטבע כלשהו?‬
‫-נטיל מטבע?‬ ‫-כן.‬
‫-קדימה, פריץ.‬ ‫-לא קוראים לי פריץ.‬
‫שמי פיטר.‬
‫פיטר. אני קולין.‬
‫-תבחר צד, קולין.‬ ‫-"עץ".‬
‫זה הפרצוף של הקיסר שלי.‬ ‫והוא לא נראה שבע-רצון ממני.‬
‫הסוס שלך.‬
‫הכל השתתק, מה?‬
‫כן.‬
‫עוד חצי-שעה יתחילו שוב לירות.‬
‫אני לא טוב בזה, פיט.‬ ‫אל תאמין שאי פעם אקלע למטרה.‬
‫תודה.‬
‫להתראות, חבר!‬
‫-תטפל בו יפה, כן?‬ ‫-בהחלט.‬
‫החיה המוזרה שלנו.‬
‫ואתה תדאג לעצמך.‬
‫קולין!‬
‫זוג מגזרי תיל גרמניים.‬ ‫מזכרת מידידך יפה-התואר מדיסלדורף.‬
‫תודה. אשתמש בהם כשאחזור הביתה‬ ‫בגינה שלי בשילדס.‬
‫תשתדל לכופף טוב את הראש,‬ ‫פיט, חביבי.‬
‫יוצא מן הכלל.‬ ‫סוס יוצא מן הכלל.‬
‫אנחנו מלאים. תמשיכו הלאה.‬
‫הוא נפגע מהגז.‬ ‫נאלצנו לחכות עד הבוקר.‬
‫-לא ייתכן שרק אלה נשארו מאיתנו.‬ ‫-זה הכל.‬
‫כל הפצועים שיכולים ללכת...‬
‫יפנו לעמדת העזרה הראשונה.‬
‫לעמדת עזרה ראשונה!‬
‫אל תזוז.‬
‫אתה מתקדם יפה.‬
‫-מה עושה פה הסוס הזה?‬ ‫‫-אנחנו זקוקים‬‪‬‫ לווטרינר, אדוני.‬‬
‫אין פה וטרינרים.‬ ‫בקושי נשארו לנו סוסים.‬
‫הוא פצוע כולו,‬ ‫אבל הרגל הזאת פצועה קשה.‬
‫קרוב לוודאי טטנוס.‬ ‫אין לו סיכויים.‬
‫בבקשה, אדוני!‬
‫אני צריך לטפל בכל האנשים האלה,‬ ‫אתה לא רואה?‬
‫אנא, אדוני, הסוס הזה‬ ‫מסוגל לעמוד בכל.‬
‫מה העניין?‬
‫זה סוס שנמצא משוטט בשטח הפקר.‬ ‫שכב.‬
‫-איזה סוס זה?‬ ‫-סוס בר-מזל מופלא, הייתי אומר.‬
‫שום דבר לא יכול לשרוד‬ ‫בשטח הפקר.‬
‫סוס מופלא.‬
‫הוא נשאר בחיים, אתה מבין, אדוני,‬ ‫במקום בו דבר לא שורד.‬
‫ולכן, לי ולחברים שלי, לכל האנשים,‬ ‫יש לנו תקוות גבוהות לגביו.‬
‫אתה צריך לירות בו עכשיו.‬
‫-אני לא מסוגל.‬ ‫-מתוך רחמים, בחור.‬
‫הרגל הזאת לא תתרפא.‬
‫סמל.‬
‫תגאל אותו מייסוריו.‬
‫הוא לא יירה בו כאן, אני מקווה.‬
‫-מה הולך פה?‬ ‫-הם הולכים לירות בסוס.‬
‫גבירותיי... בבקשה מכן.‬
‫בואו, אחיות.‬
‫אחורה! זוזו אחורה!‬
‫תשרוק שוב!‬
‫ג'ואי?‬
‫שלום, ג'ואי.‬
‫איפה היית?‬
‫איפה היית במשך כל הזמן הזה?‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫-מה שמך?‬ ‫-נראקוט.‬
‫טוראי אלברט נראקוט, אדוני.‬
‫זה סתם סוס משוטט, נראקוט,‬ ‫וגם פצוע קשה.‬
‫-הבחור הזה בטיפולך?‬ ‫-כן.‬
‫זה לא סוס משוטט, אדוני.‬ ‫זה הסוס שלי. אני גידלתי אותו, בדבון.‬
‫אדוני, תסתכל על הרגליים שלו.‬
‫יש לו ארבעה "גרביים" לבנים,‬ ‫כל השאר חום...‬
‫ויש לו סימן לבן כאן, כזה.‬
‫-קח אותו בחזרה.‬ ‫-בוא, בחור.‬
‫חכו! אתם לא יכולים לראות‬ ‫בגלל הבוץ!‬
‫‫ארבעה "גרביים‬‪‬‫" לבנים.‬‬
‫תתפזרו! לכו מפה, כולכם!‬
‫אתה מבין, אדוני?‬
‫הוא בכלל לא סוס משוטט!‬
‫אנחנו נטפל בסוס שלך.‬
‫נטפל בו במיטב יכולתנו.‬
‫נתייחס אליו כאילו היה חייל.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫חיילים!‬
‫הוטל עליי לבשר לכם‬ ‫בשורה חשובה.‬
‫היום בשעה 11, בעוד 2 דקות‬
‫המלחמה תסתיים.‬
‫המלך והמלכה מודים לכם‬ ‫על שירותכם.‬
‫נחלנו ניצחון...‬
‫גם אם שילמנו מחיר יקר‬ ‫מכפי שתיארנו לעצמנו.‬
‫כאשר יצלצלו הפעמונים...‬
‫והם יצלצלו בעוד רגע קט,‬ ‫בפעם הראשונה זה 4 שנים...‬
‫נזכור את אחינו שנפלו בשדה הקרב‬
‫ונודה לאלוהים על קץ המלחמה הזאת‬
‫ועל הניצחון.‬
‫אני לא מבין, המפקד.‬
‫רק לקצינים מותר לקחת את סוסיהם.‬ ‫כל הסוסים האחרים ילכו למכירה פומבית.‬
‫זו שערורייה.‬ ‫זה הסוס שלו, המפקד. מדבון.‬
‫הוא גידל אותו מאז שהיה סייח.‬ ‫הוא אילף אותו עד היום שהצבא בא לעיר.‬
‫לא אני הוצאתי את הפקודה הזאת, סמל.‬
‫תצטרך לקחת אותו לשוק מחר.‬
‫זה הכל.‬
‫אספנו כסף כולנו יחד.‬
‫זה כל מה שהצלחנו לאסוף.‬
‫יש פה 29 ליש"ט.‬ ‫תקנה אותו בחזרה.‬
‫המייג'ור יודע?‬
‫המייג'ור שם עשירייה.‬ ‫אבל אל תספר את זה לאף-אחד.‬
‫החבר שלך שם, על הקביים...‬
‫אפילו ביקש מהמייג'ור להגיד‬ ‫שג'ואי הוא שלו, שזה סוס של קצין‬
‫כדי שיוכל לחזור‬ ‫עם שאר סוסי הקצונה.‬
‫‫קדימה, נראקוט‬‪‬‫. תתחיל לזוז.‬‬ ‫אנחנו לא רוצים לפספס את המכירה.‬
‫שבעה ליש"ט!‬
‫שמונה ליש"ט!‬
‫עשרה ליש"ט!‬ ‫מישהו מציע יותר? נמכר!‬
‫אף-אחד לא יציע יותר מ-15‬ ‫בשביל סוס גזעי. הם רוצים סוסי עבודה.‬
‫הבא אחריו!‬
‫אנחנו מתחילים עם 4 ליש"ט.‬
‫ארבעה ליש"ט!‬
‫-חמישה ליש"ט!‬ ‫-חמישה ליש"ט כאן!‬
‫-מי מציע יותר?‬ ‫-שבעה ליש"ט!‬
‫-שמונה ליש"ט!‬ ‫-תשעה ליש"ט!‬
‫עשרה ליש"ט!‬
‫אחד-עשר!‬
‫הקצב מקמבריי.‬ ‫הוא קונה את הסוסים הכי טובים הבוקר.‬
‫תן לי לטפל בזה, טוראי.‬ ‫חמישה-עשר!‬
‫ככה נגמור עם זה!‬
‫חמישה-עשר ליש"ט!‬
‫שישה-עשר!‬
‫שבעה-עשר!‬
‫עשרים ליש"ט אנגליות שלכם.‬ ‫עד כאן, ידידי.‬
‫עשרים ליש"ט!‬
‫עשרים וחמישה!‬
‫עשרים ושישה.‬
‫עשרים ושישה ליש"ט.‬
‫-עשרים ושבעה!‬ ‫‫-עשרים ושמונה‬‪‬‫!‬‬
‫עשרים ושמונה ליש"ט.‬
‫עשרים ותשעה!‬
‫שלושים!‬
‫יש הצעה גבוהה משלושים ליש"ט?‬
‫מאה ליש"ט!‬
‫אדוני, אם תתחרה נגדי...‬
‫אמכור את המעיל שעל גבי‬ ‫ואציע מאה ועשרה ליש"ט!‬
‫ואם תוסיף להתחרות,‬ ‫אמכור אף את החווה שלי‬
‫ואציע אלף!‬
‫מאה ליש"ט!‬
‫מחיר אחרון...‬
‫נמכר!‬
‫אדוני...‬
‫אחזיר לך את כל כספך,‬ ‫כל מה ששילמת, כשנחזור לאנגליה.‬
‫-אחזיר לך כפליים...‬ ‫-אתה לא יודע עליו שום דבר.‬
‫אדוני טועה. אני יודע הכול.‬
‫כן, אתה מצאת אותו. שמעתי שמצאת סוס‬ ‫בסבך התיל בין שני הצבאות.‬
‫לא, אני מצאתי אותו.‬ ‫הוא גידל אותו.‬
‫כאשר שמעתי על הסוס המופלא,‬ ‫יצאתי למסע בן 3 ימים...‬
‫כי ידעתי של מי הסוס הזה.‬
‫זה הסוס של הנכדה שלי.‬
‫היא הצילה את חייו.‬ ‫הוא היה כל חייה.‬
‫איפה הנכדה שלך?‬
‫המלחמה לקחה הכל מכל אחד.‬
‫הוא כל מה שנשאר לי ממנה.‬
‫אל תדאג לי כשאלך.‬
‫לא אצטרך לדאוג לך יותר.‬
‫היי, מצאתי אותך, נכון?‬
‫ואתה מצאת אותי.‬
‫ושנינו...‬
‫שנינו נדע ששרדנו.‬
‫עכשיו בוא אתי.‬
‫אנחנו בני המזל.‬ ‫תמיד היינו.‬
‫בני מזל מהיום שמצאתי אותך.‬
‫שאלוהים יהיה אתך, אדוני.‬
‫אתה יודע מה זה?‬
‫זה היה שייך לאבא שלי.‬
‫זה סמל הגדוד שלו.‬
‫איך זה הגיע אליך, אדוני?‬
‫אתה יכול לקחת את זה.‬
‫תודה רבה לך, אדוני.‬
‫וגם את זה.‬
‫-אדוני, אני...‬ ‫-לא, לא, לא.‬
‫אין צורך. הוא שייך לך.‬
‫זה, כמובן, מה שנכדתי הקטנה‬ ‫הייתה רוצה.‬
‫והיא הייתה הבוס...‬
‫מה היה שמה?‬
‫אמילי.‬
‫שמה אמילי.‬
‫סוס מלחמה‬