ДОГМА 2: ІДІОТИ
Напруга зростає, досягає вершини і з гучним ударом падає вниз...
Мені хотілося б креветок.
Креветки? Боюся...
- Ви сама? - Так.
- Тоді салат. - Із пармською шинкою? Пармезаном?
Тоді що? Є лосось... сири.
Звучить чудово, але, боюся, не можу собі цього дозволити.
Що питимете із салатом?
Чи можемо ми дозволити собі мінеральну воду? Чи скористаємося краном?
- Мінеральну воду. - Мінеральну воду. Звичайно.
Ваш салат. Смачного.
Відкрий рота.
- Ні. - Так, їж.
Ні, ні.
Хай тобі чорт, Штоффер!
- Штоффер, підніми! - Клаус іде.
Привіт!
Привіт, привіт!
Штоффер, я не думаю, що їм це подобається.
Нічого боятися, все добре.
Нічого страшного.
- Привіт, привіт. - Привіт.
Привіт.
- Вибачте... - Генрік, спокійно.
Ви повинні тримати його під наглядом.
- Він нічого не зробить. - Треба зважати на інших клієнтів.
Генрік, Генрік, ти куди?
- Куди ти ідеш? - Клаус іде.
Давайте знову сядемо, як просить офіціант.
Замовкни!
- Це... це його день народження. - З днем народження, але так не годиться.
Штоффер, годі, ідемо додому.
- Ні! - Спокійніше.
Штоффер, Штоффер, спокійно. Все добре.
- Замовкни. - Нам краще піти, так?
Ходімо, Кріштоффер, ми йдемо.
Ти і я? Підемо разом?
- Ви підете? - Якщо він хоче.
Ми будемо дуже вдячні.
- Клаус іде. - Так, може, він уже надворі.
- До побачення. - До побачення і дякую.
Добре, Штоффер, тепер відпусти.
Вона далі не піде. Відпусти.
Штоффер, відпусти.
- Це не має значення. - Пусти! Жінка не піде з тобою.
Штоффер, відпусти. Чого ти мене не слухаєшся?
Годі вже. Припини кривлятися.
Думаєш, це смішно?
- Вибач, Сюзанне. - Так, вибач.
Що нам було робити? Той обід коштував би купу грошей.
- Ви ж оплатите поїздку, так? - Звичайно.
Вони просто... Не зважайте на них.
Не хвилюйтеся.
Карен останньою приєналася до групи.
Вона справді була милою. Ні, не так.
Карен спарвді була милою, але вона також...
Я думаю, вона пішла б куди завгодно, якби її повели.
Не знаю, як вона потрапила на фабрику, але вона була з нами.
Не знаю... Не знаю, що вона собі думала.
Вона мала рацію, коли сказала: "Ви суцільна втіха".
Так, ми були суцільною втіхою.
Привіт, Штоффер.
Привіт.
Тепер ми знову виходимо з машини, так?
Це я з вами говорив? Ласкаво прошу на фабрику.
О, ви взяли з собою крісло-коляску?
Не забудьте її.
Це може звучати трохи... трохи нудно.
Але коли ви краще дізнаєтеся, то побачите, що це дивовижний продукт.
Гей, ні, ні! Цього робити не можна.
Дивіться.
Зараз я зупиню все виробництво мінеральної вати в Данії.
- І воно зупиняється. - Ні!
- Не хвилюйтеся.
Гей, ти! Іди сюди! Не бійся.
Натисни зелену кнопку. Бачиш її? Давай!
І виробництво відновлюється.
Воно вогнетривке. Ніщо не загорілося.
Не бійтеся. Нічого не станеться. Зараз грюкне.
Вип'ємо содової? Так...
Не натискайте того... Просто залиште все, як є.
Тепер ви знаєте усе про мінеральну вату.
Тепер я вас запитаю...
який із цих будинків ізольований мінеральною ватою?
Так?
Кажіть...
Майже правильно.
Ті, хто думають, що цей будинок ізольований мінеральною ватою, підніміть руки.
Досить багато...
Здається, я чую ваш автобус.
По-моєму, вони від'їжджають. Не відставайте.
Ось. Це найкраще місце. Ну, майже.
- Бувайте. - Бувайте.
Він важкий. Карен, допоможіть.
Хто... він вестиме?
Відповідальність їм на користь. Ні, ні...
- Думаєте, це гарна думка? - Іще нікому не зашкодило, він молодець.
Задній хід, задній хід!
Дякуємо за візит.
У нас є водій Божевільний
У нашому таборі У нашому таборі
У нас є водій Божевільний
У нашому таборі Де ми...
Ну, як тобі?
Не думаю, що це дуже весело.
Чому?
Ви суцільна втіха.
- Це вони суцільна втіха. - Штоффер, охолонь.
Андерс говорить.
То ти, Карен?
Єппе якраз посередині відступив, і це мене злить.
Він не відступив.
- Ти так думаєш? - І близько ні.
Це було у нього на обличчі написано.
Треба до чорта добре грати.
Дай йому спокій.
Думаєш, у мене теж погано виходило?
Я ні на кого не дивилася.
Я намагалася для себе це відчути.
Хіба не можна?
Я не можу сказати, чи ти грав добре чи погано.
Що ти пишеш? Що я грав добре чи погано чи...?
Я пишу, що...
Погано.
Можеш спати тут, якщо хочеш. Місця досить.
Я не збираюся тут спати.
Я тільки хотіла посидіти.
Мені здалося, що у Єппе все виходить.
- Що у біса в нього виходить? - Він добре справився біля машини.
Біля машини він усе просрав. Просрав.
Знаю. Але це було класно.
Короткий підсумок, чого ми хотіли?
Ні, зрозумілий підсумок. Я чув 17 різних версій.
Короткий підсумок? Вони хотіли якомога більше трахатися...
коли захочеться. Хіба не так, Аксель?
Аксель каже, це була його ідея. Я думаю, це все Штоффер.
Це була моя ідея, але Штоффер...
хотів її розвинути.
Кумедно. Ніхто з інших не каже, що це твоя ідея.
Як так? Ніхто!
Чи Штоффер казав, що це гра?
Ні. Я так не думаю.
- Але ж це була гра? - Так, саме так.
- Доброго ранку. - Доброго ранку, люба.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Аксель, до тебе відвідувач.
- Взагалі-то, це Катріне. - От чорт.
- Привіт. - Привіт, Катріне.
Я щось не так зрозумів? Ти не поїхала у Ютланд?
Звичайно. Я була у Ютланді.
Бо я подумала, що це дуркування жалюгідне.
- То якого біса ти повернулася? - Я передумала.
- "Передумала"? - Так. Що з цим не так?
Ти, мабуть, знову приїхала мене забрати?
Боже, і що я в тобі знайшла?
- О, Катріне... - Ти про себе надто високої думки.
Припини до мене торкатися.
З кожного отвору твого тіла ллється брехня.
- У чому твоя проблема? - Проблеми немає.
Припини, я нікуди не піду.
Хочеш вийти? Гаразд.
Штоффер!
Аксель мене проганяє.
Не вірить, що я повернулась до вас.
- Вона прийшла мене забрати. - Хто?
Три спроби. Скажи їй щось.
Катріне, ти прийшла дуркувати чи забрати Акселя?
Я прийшла дуркувати.
Що ти робиш, Єппе?
Зв'язую оце... Перше навколо озера.
Ні, не треба до озера, навколо пальми в озеро.
Я не граю, якщо хтось буде грубим чи дурним.
Слизько й небезпечно, можеш посковзнутися й упасти.
Біля басейна слизько?
Аксель, ти будеш грубим?
- Навколо озера... - Не дивися на мене.
Я знаю про вузли все.
- Чорт! - Тут десь вузол.
Навіщо уся ця скаутська фігня?
Хто сьогодні буде нормальним? Ти учора була.
- Кругом пальми в озеро. - Пальми? Що це?
- А ти як думаєш? - Слухай сюди!
Це божевілля, якщо тільки я за старшу.
Це нереалістично.
- Жозефін навіть про себе не подбає. - Дякую красненько!
Карен, а ти?
- Будеш? - Так, Карен!
Чому ти знову його розв'язуєш? Припини... припини це!
Я його прив'яжу. Сідай у машину.
Навколо клятої пальми і в сране озеро.
Ні, в озеро.
- Так правильно. - Не дуже туго.
Ти мене бісиш.
- Вони їдуть. - Навколо озера...
З озера, навколо пальми, знову в озеро.
Гаразд.
Краще я не буду сьогодні суцільною втіхою.
Звідки у тебе ця фраза про суцільну втіху?
Гей, хлопці, допоможете?
- Зламалося? - Я не збагну.
Катріне, треба поговорити. У мене є дружина і дитина.
Нічого не вийде.
Що ти хочеш?
Мабуть, я купила на розмір менший.
У магазині було все добре.
Хочеш мене? Навіть не думай.
- Це неможливо. - Дай їй м'яч.
Отак.
Ти найпорочніша шльондра, що я коли-небудь бачив.
Гей! Припини.
- Я відчула, що ти трешся об мою спину. - Я цього не робив.
Ти теж.
А якщо я з тобою так зроблю, ти не відчуєш?
Пед? Пед? Вони... Пед?
Не чіпай мене, а то покличу чоловіка.
Іди у чоловічу роздягальню з іншого боку.
Штоффер, пусти. Пусти, добре?
Так, це пісюн Штоффера. Повернися, Штоффер.
От.
Коли я думаю про Карен, я думаю про...
Як сказати данською? Цуценя? Тваринка.
Вона не кидає виклик. Не знаю.
Виявилося, що ми справді дуже потрібні Карен.
- Чому вони це роблять? - Це гарне питання.
Вони шукають свого внутрішнього ідіота, Карен.
Який сенс у тому, що суспільство стає все багатшим,
якщо ніхто не стає щасливішим?
Візьмемо кам'яний вік.
Усі ідіоти гинули.
А зараз усе зовсім інакше.
Бути ідіотом...
розкіш і водночас крок уперед.
Ідіоти - це люди майбутнього.
Якщо можна знайти ідіота, який належить сам собі...
От Мігель.
Він щасливий ідіот. Бо він щаслива людина.
Але ж є люди, які насправді хворі.
Це неприємно для людей, у яких немає наших можливостей.
Як можна... як можна виправдати вашу ідіотську поведінку?
Не можна.
Я просто хотіла б... зрозуміти.
- Тобто... - Зрозуміти що?
Чому я тут. Чому я тут.
Можливо, тому що у тебе всередині є маленький ідіот...
який хоче вийти на волю і знайти собі компанію.
Ти так не думаєш?
Є лосьйон від сонця? Ти взяла?
- Ні... думаєш, сьогодні чіплятиметься засмага? - Завжди чіплялась.
Дякую.
За сходами увесь час униз по схилу.
Куди вітер?
Туди!
Твій стиль, Єппе! Так!
Стоп! Я не тримаю. Глянь, як далеко донизу.
- Зараз, Єппе, зараз! - Припини, Мігелю!
Що ви думаєте про Єппе?
Дуже милий.
Хотіли б йому зателефонувати?
- Зараз? - Так. Ви з ним говорили після всього?
- Ні. - А хотіли б?
Не знаю, я не спілкуюся з іншими.
Із групи.
Чому?
Так, вони були сім'єю.
Я... Так, вони були, хай йому чорт.
Я була ніби окремо. Але внутрішньо я була з ними.
Бо я усіх їх любила. І вони це знають.
Мабуть, ми просто не були настільки сильними разом, як ми думали.
Штоффер, хай йому чорт. Аксель трощить вікна у сараї.
Ну й нехай. Сараї - буржуазне лайно.
Трощити вікна - очевидно частина Акселевого внутрішнього ідіота.
Там якийсь чоловік.
- Що? - Чоловік.
Добре, Мігелю.
- Він каже, що він твій дядько. - Свенд?
- Так, саме так він і сказав. - Коли він приїхав?
- Щойно. - Він когось бачив?
- Вони дуркували? - Ні, всі сплять.
Дякувати Богу. Це його клятий будинок.
Я думав, він твій.
Ну, так воно частково і є. Я в ньому живу, поки його не продадуть.
Привіт, Свенд.
Ця підлога...
Її натирали воском. Щодня протягом п'ятдесяти років.
- Щодня, хлопче! - Ого! Ніфіга собі!
- Вони тут живуть? - Живуть? Ні...
- Але вони сплять. - Я їх запросив.
Щоб трішки навести лад.
Вони кваліфіковані майстри.
Як цікаво... ти знаєш так багато майстрів.
Який ти сноб, дядьку! Діти майстрів зараз ходять у кращі школи.
- Це Єппе. - Так?
Він працює в саду.
- І доглядає доріжки. - І доріжки?
- Ти дістав знак "продається"? - Так, це саме те, що нам потрібно.
ПРОДАЄТЬСЯ
Знаєш що?
Краще серйозно за це візьмися.
Бо я знайду когось іншого, щоб його продав. Ти ж розумієш?
- А він що за майстер? - Скляр.
Пощастило, бо кілька вікон у сараї розбиті...
Ми хочемо замінити скло на стійкіше.
- Обережно за кермом. - Аякже.
Ми тут такі щасливі.
Я не маю права бути настільки щасливою.
О ні, маєш.
Звичайно, маєш.
Тобі можна тут жити і можна бути щасливою.
- Ти мені віриш? - Так.
Здрастуйте, ми з комуни розумово відсталих що угору по шосе.
Здрастуй... твоя мама вдома?
Здрастуйте, ми продаємо різдвяні прикраси.
- Купите? - Ні, дякую.
Скільки вони коштують?
Пед, скільки вони коштують?
80 крон.
- І п'ять ере. - Недешево.
Ну, що ми тоді скажемо?
- 600 крон. - І п'ять ере.
- Вони коштують 2 крони. - І п'ять ере.
- Зайди і візьми 2 крони. - І п'ять ере.
- І п'ять ере, і п'ять ере. - І п'ять ере.
Будемо сподіватися, вони довговічні.
Подивіться, ми заробили 2 крони!
- І п'ять ере. - Так, і п'ять ере.
І ми цілком зганьбилися у цьому сраному районі.
Вам краще вийти, на вашій доріжці стався нещасний випадок.
- Щось серйозне? - Думаю, так можна сказати.
Ідіоти спродувалися і перевернулися.
Самі бачите. Ваша доріжка нерівна.
- "Доріжка"?! - Так.
Подивіться.
- Так, але... - Надутий... хандра...
Чортівня якась. Сподіваюся, ви застраховані.
Застрахований?
Хтось поранився?
"Хтось поранився"?
Ну, я маю на увазі...
Ви впевнені, що це через камінці?
Ви кажете, вони волочать ноги?
- Що вони незграбні? - Ні, ні...
Що вони надто незграбні, щоб пройти вашою доріжкою?
- Хандра... - Замовкни, Єппе.
Тепер ніхто це не купить. Усе зіпсовано.
Ви зіпсували продажі для ідіотів.
- Скільки вони коштують? - 4 крони.
- Кожне. - І п'ять ере...
Суспільство не платить, щоб їх утримувати...
то що ж, їм розбиватися на вашій доріжці?
Ви одну забули.
Чоловіче... чоловіче... чоловіче.
Чому різдвяні прикраси? Чому образи?
Не дивно, що у людей, у яких уже з головою не в порядку...
викривлена картина дійсності.
Може, краще робили б повітряних зміїв?
- Що це? - Мені теж цікаво.
Я Вібеке і я говорила із вашим дядьком про купівлю будинку.
Цей будинок продається? Бо знака немає...
а зазвичай повинен бути знак.
Він, мабуть, упав. Треба буде його підняти.
Ну, якщо ви його не купите.
Милий будиночок, правда ж?
Хоч треба дещо підрихтувати.
Хто б оце купував будинок і відмовився зекономити пару мільйонів?
Правда.
- Це треба прибрати. - Добре. Це не кріплення й арматура?
- Ні. - Нам так пощастило.
Припини!
Є один маленький мінус.
- О? І що це може бути? - Я не можу не сказати.
Униз по вулиці є один заклад.
- Заклад? - Для розумово відсталих.
Я думала, міська влада Соеллероеда дотримується політики у цьому відношенні?
Політики?
Не змішувати житлові квартали і...
...заклади.
Я просто думала... я не знаю...
Ми з чоловіком часто буваємо за кордоном.
Приїжджаєш додому, і все так швидко змінилося?
Не змішувати...
Житлові квартали, приватне житло і заклади...
О, така політика? Ні, це міф. Я думаю.
- Як мало ми знаємо! - Зараз вона не актуальна.
Ні, ні, Боже, ні. Це якась стара нісенітниця.
Інші люди, що приходили подивитися будинок, були проти.
- Проти чого? - Закладу на вулиці.
- О, так. - Дивно вони мислять.
Але ж такі люди трапляються навіть сьогодні.
- Дуже дивно. - Це досить старий будинок.
Де це, якщо бути точним? Це далеко?
- Це в сусідньому будинку. - Ваші сусіди.
Так... і вони іноді сюди приходили...
поки в будинку нікого не було. Звичайно, це можна припинити.
Але ідіоти люблять збирати горіхи. Вони збирають горіхи восени.
Але ж ви нічого не маєте проти... розумово відсталих?
Проти розумово відсталих? Звичайно, ні.
Я думаю, це чарівно. Це захоплююче стежити...
... стежити за такими людьми. Я часто їх спостерігаю...
коли дивлюся документальні фільми по телевізору...
Мені дуже цікаво. Їх поведінка набагато невинніша...
У мого чоловіка... якось був... кузен...
який одружився з жікою, в сім'ї якої був розумово відсталий. Чи то був...
Ваш кузен одружився із розумово відсталою?
- Ні, ні. Це не так. - Хочете з ними зустрітися?
- Вони прийшли на чай. - Вони зараз тут?
Вони час від часу заходять. Хіба це не мило?
Так, звичайно.
- Ми з кількома зустрінемося, потім підемо. - Сюзанне, вистроїти розумово відсталих.
- Наші нові сусіди прийшли привітатися. - Це гарне місце.
- Іди і привітайся із дамою. - Привітайся із новими сусідами.
У Фінна кузен розумово відсталий.
- Тож ти знаєш, як воно. - Привітайся гарно.
Взагалі-то кузен Фінна... о, не зважайте.
Ми могли б приходити по понеділках, середах і п'ятницях.
- Для чого? - Погуляти в саду.
Їм так потрібне свіже повітря, а у нас немає таких можливостей.
Можна ж нам приходити?
- Тобто приходити сюди. - Так, без проблем.
- Це дуже мило з вашого боку. - Ми навіть не сміли сподіватися...
Ви чули? Нам можна ходити в їх сад.
Ходити!
Де зена? Де зена?
Сена? Сена в Парижі. Приємно було познайомитися...
Я можу принести папери...
Трохи зарано для паперів. Нам ще треба дещо зробити.
Але ж ми з вами ще побачимося, так?
Побачимося, я й до десяти не дорахую.
Побачимося! Звичайно!
Бувайте!
Бувай, Вібеке.
- Ну, Карен, ми продали будинок. - Вони купили будинок?
Ні, звичайно.
Він просто насміхається.
Я думаю, усі були дуже милі. Єппе був...
Цікаво чути, що вони були милі.
Сама ідея не видається... ввічливою.
Ні, але...
Ні, можна сказати і так.
Ні, ні, ні, Пед!
- Привіт. - Привіт. Усім посміхнутися.
Як тебе звати?
Візьмемо содової і ще чогось? Будеш?
Гарна ідея.
- Ну, старий. - Ти ще молодий.
Передаси мені содову? Ще залишилася?
Будь ласка, дай мені спокій...
- Вона трішки зігнута. - Не бажаєте купити?
Ні.
Що ви робите?
- Я тут у відпустці. - У відпустці?
У відпустці?
Ну, що мені ще казати?
- Ви у відпустці? - Ну, що мені ще казати?
- Усе це сентиментальне лайно... - Що з цим не так?
Це чарівно. Вони милі.
- Милі? - Так.
Милі? Та в тебе немає ніякісінького сраного уявлення.
Про що? Вони в гостях, і їм тут подобається.
Що це?
- Фотоапарат. - Для чого?
Я подумав, що можна зробити знімок.
Знімок? Ти хочеш їх фотографувати?
Гей, може, поміряємо їх черепи і відправимо їх у газову камеру.
Просто чудово. Шкода, що їх гени не можна записати на плівку.
У Генріка є фотоапарат. Можна він вас сфотографує?
Так!
Тримай його за руку. Він буде дуже радий.
Ви чудово виглядаєте. Крім тебе, Генріку. Посміхнися!
Генріку, посміхнися.
Так, вони виглядали дуже правдоподібно.
У них це справді виходить.
Але після всього треба ще змогти дивитися іншим у вічі.
Та можна...
Ми ж не весь час так робимо.
Тут є якісь ідіоти?
Замовкни, Нана.
Агов! Мігель?
Я аж нервуюся, коли ти не пускаєш біля мене слину весь день.
Де той ідіот Єппе? Що з тобою?
Вони справді тебе дістали, так?
Ого, тут чудово.
Карен?
О, Карен, хай йому чорт! Сюзанне?
Карен почала дуркувати. Карен почала дуркувати.
Карен, продовжуй, це супер. Приємна вода. Давай.
Добре?
Подивися, ти пливеш сама по собі.
Говорить Аксель. Я повів дитину плавати.
Не можна звільнити мене за те, що я взяв відпустку по догляду за дитиною.
Аксель, ти у цьому виглядаєш як недоумок.
Вбивчий костюм.
Коли ми поговоримо?
- Мені треба заскочити в агентство. - Навіщо?
Треба відпрацювати гроші. Написати слоган.
Треба підготуватися якнайкраще, щоб зустрітися з найкращими людьми...
і здобути найкращих клієнтів.
- Я не розумію, чому ти йдеш. - Працювати.
Ми намагаємося переманити клієнта з іншого агентства.
Бенедікте. Найбільший виробник порошкового харчування Скандинавії.
Коли ми поговоримо?
- Коли я закінчу. - Коли це буде?
Коли вона зіскочить з гачка, або ми її вмовимо.
- Коли захочеш, бейбі. - Я хотіла б...
Але не зараз. Я дуже зайнятий.
- Коли повернуся. - Обіцяєш?
- Обговоримо усе, що захочеш. - Обіцяєш?
- Так, обіцяю. - Але ж у тебе є жінка і дитина.
То вже історія. Ти можеш уявити мене з дитячою коляскою? Я збожеволію.
Це все заморочки середнього класу.
Я не хочу дружину і дитину. Я хочу тебе.
Упс. А от і дійсність.
Я буду за мить.
Бувай, солоденька.
О, Катріне!
Ти вляпалася в це обома ногами.
Що він від неї хоче?
Кохатися, спати, трахати, шпокати.
- Усі чотири? - Усі чотири.
Катріне стверджує, ви дотримуєтеся поглядів спрямованих проти середнього класу.
- Чи ідеологій. - Так і є.
Що сталося, сонечко?
На чому базуються? Ваші ідеології?
- "Ідеології проти середнього класу"? - Так.
Переважно на тому, що є щось більше, ніж значимість.
І цілеспрямованість.
Невже? А вона казала, що це якось пов'язано із сім'єю.
Катріне трохи хитрує з Акселем, я чув.
Так, але, хай йому чорт, вони були...
коротше, це було більше, ніж гра "посади його в какашку".
Корпорація - це Релігія.
"Дитяча їжа".
Що ти в чорта маєш на увазі?
Це слоган. Дитяча їжа.
ДИТЯЧА ЇЖА
Це означає, що це просто. Це їжа...
така проста, що навіть дитина може її приготувати.
Та дурневі ясно.
Але компанія взагалі-то й виробляє дитячу їжу.
- Я не знав. - Ти не знав?
Треба ж було дізнатися, перш ніж пропонувати таке лайно.
Нікчемний папірець.
Замовкни, коли я до тебе говорю! ДИТЯЧА ЇЖА
- Я особисто тобі не подобаюся? - Ні.
Вони зараз використовують Х'ярт і знають, що це безнадійно.
Але ти добре підтримуєш інтереси Бенедікте.
По телефону вона говорила зацікавлено.
Вона від тебе шаленіє. З якоїсь причини.
Я приготував товсті теки з графіками і всім іншим.
Там про інший продукт, вона все одно їх не дивитиметься.
Але якщо ти запропонуєш оце лайно...
Це взагалі-то їжа для немовлят, а не для дітей.
Тому "Дитяча їжа" запросто може бути слоганом...
для того, хто готує їжу для немовлят.
Хитро сказано.
- Їжа для немовлят, дитяча їжа. - Їжа для немовлят, дитяча їжа.
Курва.
Вона тут. Піду з нею поговорю.
Тоді ти зайдеш із Свендсеном. І Северін, щоб усе пройшло мирно.
Але що б вона не сказала, будь готовий.
"Дитяча їжа", хай йому дідько.
- Свендсен. - Бенедікте.
- Северін. - А ви знайомі.
- Ні. - У нас не було досить часу.
Але іноді й цього вистачає. Крайній термін...
Аксель, покажеш нам, що у тебе є?
Аксель?
Є проблема?
Якщо ти хвилюєшся через клієнтку іншої компанії...
Ні, це інше.
Аксель, покажи нам, що у тебе є. Навіть якщо це на етапі розробки.
Ах, малюсінька штучка.
Дитяча їжа...
Якщо я розумію правильно...
то ви прихильно ставитеся... до Дитячої Їжі.
- Я думаю це... капець як класно. - Добре.
У нас є проблема розкошу.
Може бути занадто заплутано.
Її можуть переплутати із дитячою їжею.
- Дитина... немовля... - Це заплутано.
- Не бажаєте склянку води? - Так, будь ласка.
У вас є кольоровий принтер?
Якщо вам подобаються ці кольори, ми їх збережемо.
Дозвольте запитати... ми... гадаємо...
Тобто про яку суму йдеться?
20 мільйонів?
Це з автобусами і всім іншим.
Ні, на автобуси будуть окремі гроші.
Автобуси оплатимо окремо...
- Аксель? - Перепрошую.
Нам із Бенедікте треба пройтися.
- Ходімо, Бенедікте. - Допомога потрібна?
Насолоджуєшся?
Мені це так подобається.
Забирайся звідси.
Подзвони і скажи, що у тебе немає повноважень.
Але не те, що цей слоган відстій.
Але це ж шо попало. Цей папірець...
Як тебе на роботу взяли?
"Дитяча Їжа..." Як це тобі в голову приходить?
Так оце ти цим тут займаєшся? Я вражена.
- Це неймовірно. - Забирайся, Катріне.
Добре, добре, іду. Картку, будь ласка.
- Ні в якому разі. - Добре. Ми продовжимо зустріч.
Побачимося. Вихід тут?
Добре. Тепер ми це обговорили. Але чому ти мені брешеш?
- Я не брешу. - Брешеш!
Ти кажеш, що не користувався Катріне, але я знаю, що так і було.
Якщо хочеш бути таким емансипованим і неупередженим...
то мусиш визнати, що ти нею безсовісно скористався.
- Не в цьому річ. - У цьому! Ти брешеш.
Та ні.
Гей, не витріщайся на людей.
Пробачте моєму братові, він недоумкуватий.
Це все через тату. Він їх любить.
Правда, Єппе? Це через тату?
Дивися... дивися...
Хочеш сісти, Єппе?
Хочеш?
Сідай. Можна.
Пощастило зустріти таких добрих людей, еге ж, Єппе?
Ото тобі буде що розповісти іншим пацієнтам.
Мені треба до банкомата.
Не наглянете за моїм братом, поки я повернуся?
- Звичайно. - Я тільки на 10 хвилин.
Диви, яка рука, Гув.
- Йому можна пити? - Так.
- Спокійніше. - Будьмо, Єппе.
Ти хоч усвідомлюєш, що його можуть побити?
Ні, вони не б'ють розумово відсталих.
Поб'ють, коли він схоче посцяти.
Він просто гратиме роль. Йому корисно.
Може, чогось навчиться.
Гей, Єппе... тобі подобається Лінда?
Га? Уподобав Лінду?
Ні... ні...
Куди в біса він іде? ... Гей, ти!
Може, він просто хоче розім'ятися.
Ти повинен лишатися тут.
- Куди він ішов? - Не уявляю.
Куди ти хотів від нас утекти?
- Йому треба посцяти, от що. - Йому треба посцяти.
Дивися...
Туди.
Роби свою справу.
Щось нічого не відбувається.
Звичайно. Вони не мочаться самі.
Мабуть, йому потрібна допомога.
Ось.
- Так. - Ну, викручуй Матвія.
- Давай! - Відкрий кран, це звичайно допомагає..
Давай.
Ну.
Давай.
Ось.
Мужик повинен робити своє діло.
Щось нічого не відбувається. Давай!
Так краще.
Чого ти руки миєш? Він ніколи свого члена не торкався.
Я вже думав, ви забрали його кататися на мотоциклі.
Може, він хотів би покататися на Лінді?
Попрощайся і подякуй добрим людям.
Побачимося.
Єппе!
Іди сюди! Єппе! Єппе, хай йому чорт!
Повернися!
Штоффер...
Я думаю, ти по-скотськи повівся із Єппе.
Та він просто розмазня. Він завжди таким був.
Нудний сцикун!
Вибач... Хоча я не знаю за що.
Те, що ти зробив, називається підлість.
Я не розумію. Тут так добре.
Навіщо аж так знущатися з людей?
- Що у цьому хорошого? - Чув, Штоффер?
Карен каже, що це тільки знущання з людей.
Гей, то, може, тобі тут погано! Так чого ти тут сидиш?
- Так, я справжній виродок. - Зі мною не зрівнятися.
Ти не виродок, ти просто егоцентричний.
Я виродок для всіх, кого я знаю. Для Катріне, для моєї дружини...
О, ні!
Ну, ти пройшов складне випробування, щоб видуркувати іранський кав'яр.
- Я бачив, дякую. - 180 крон? Це божевілля.
Неймовірно!
Що ти там колупаєшся?
Ми в Соеллероеді, хай йому чорт.
Хоч їж його так, як їдять кав'яр в Соеллероеді.
Якщо можна дуркувати із йогуртом, то чому не можна з кав'яром?
Дорога річ.
Люди помирають із голоду...
Ніхто з голоду не помирає. ... От у чому трюк.
- Мені потрібен телефон. - Штоффер, ось, коштує 70 крон.
Штоффер, тут чоловік із міської ради Соеллероеда хоче тебе побачити.
З міської ради?
Здрастуйте.
У мене є рішення вашої проблеми.
У вас є рішення нашої проблеми?
Якої проблеми?
Я не знаю, чи підібрав правильні слова.
Але якщо по суті,
у нас є угода. У районі Гвідавре...
Вам було б зручніше.
Гвідавре?
Я не даю вам офіційних гарантій, що ми фінансово підтримаємо,
якщо ви вирішите перенести свій приватний притулок для розумово відсталих.
Але шанси хороші.
Якщо ми перенесемо наш притулок для розумово відсталих
із Соеллероеда в Гвідавре, ми отримаємо велику суму грошей?
- Не офіційно, але... - Але?
- Так, ви можете на це розраховувати. - Ви знаєте, що я про це думаю?
Я думаю, що це фантастично. Дуже мило з вашого боку.
Ну, це не від мене особисто, це від міської ради.
У міській раді, звичайно, вважають, що у нас фінансові проблеми...
А в кого їх немає?
І тут ви, як манна небесна!
Привіт, Мігелю... привітайся із чоловіком з міської ради.
Що з ним?
Він потерпає від манії.
Тут є три Наполеони.
- Невже таке ще буває? - Так, на жаль.
Ми намагалися це викоренити, але...
Можете уявити, скільки ми витрачаємо на саму їжу.
Через що він так журиться?
Мігелю, скажеш дядькові із міської ради, через що ти так журишся?
Ватерлоо.
Ватерлоо?
Ми дуже цінуємо, що ви аж сюди приїхали.
Ні! Акселю, ти знову пісяєш на автомобіль посадової особи?
Вибачте, у вас не буде позичити з'єднувальні кабелі?
Він знову пісяє на автомобіль посадової особи?
Мені справді шкода. Тут нічого особистого.
Це наш метод. Ми називаємо це соеллероедським лікуванням.
Він має вчитися.
Червоний справа, Пед. Чорний зліва.
Влаштуємо йому шокову терапію, сраному недоумку.
Заводь, хай йому чорт!
Вам знадобиться поліція з собаками, щоб нас викурити.
Соеллероедські фашисти!
Фашистські виродки! Соеллероедські фашисти!
Срані фашисти!
Вафлєглоти!
Засранці з міської ради! Соеллероедські фашисти!
Пердун! Соеллероедський фашист!
Грьобані соеллероедські фашисти!
- Ти аж занадто казишся. - Фашистський виблядок!
Срані фашисти!
Заспокойся, Штоффер.
Посадіть його в автобус.
Обережно...
Здається, він поранений.
Срані фашисти...
Штоффер, заспокойся.
Цього з головою досить, Штоффер. Годі.
На ліжко.
- Не можна його туди тягнути. - Ти нікчемний.
Покладете мене у палату для буйних?
Ти виглядаєш нікчемно.
Ти занадто розбушувався. Тобі треба розслабитися.
Нана, знайдеш йому ковдру?
А не можна покласти його у звичайне ліжко?
- Штоффер, ми маємо тебе зв'язати. - Ви думаєте, я справді сказився?
Страшно?
- Послухай... - Я нікого не вдарю.
Раніше ти бив.
Я не з тих, хто б'ються.
- Добре, добре. - Я не б'ю людей.
Хочеш випити?
Розв'яжи.
Срані фашисти! Соеллероедські фашисти!
- Припини! - Де пояс?
З озера, навколо пальми, в озеро.
- Звичайно, усе не так складно? - Не так сильно.
- Припини, Штоффер. - Фашисти, старий.
Охолонь!
Ми послабимо вузол і лишимо його тут, добре?
А ви скучаєте за сім'єю?
Взагалі-то, так.
Не знаю, як я дійшла до такої думки, але я більше не хочу їх бачити.
Я думаю, все скінчено.
Я думаю, ми можемо... знайти те ж саме хороше,
що ми знаходили тоді.
Але знову зустрічатися не варто.
Я була із Карен останнього дня
І я з нею попрощалася.
Музика і танці.
Прапорці, щоб його підбадьорити.
Добре спав?
Могли хоча б прив'язати мене до нормального ліжка.
- Що ви робите? - Влаштовуємо свято.
- Ми вирішили, що нам потрібне свято. - Свято?
У нас буде свято?
- Саме так. - На мою честь?
Так.
Бо у мене день народження?
Насправді у мене немає дня народження.
Ну, ми ж не справжні ідіоти, так?
Можна нам зайти?
Ви готові? - Квиток.
Ого, яке свято!
Єппе, дивися на квиток і розривай його навпіл.
Тоді я це зроблю... фрррт. Тепер можеш заходити.
Давай...
Йой, такий розмах.
З нами не можна жартувати
Думаю, Штоффер може вирішувати, що нам робити далі.
Бо це його вечірка.
Оргію.
Ні, послухай, у нас є лото, гра в пляшечку...
- Оргія. - Підтримую.
Оргію! Оргію!
Звичайно! Хочу ідіотський трах.
Оргію!
Оргію...
О, о, о!
Ні, я в цьому участі не беру.
Сюзанне!
- Припини... - Ні.
Так... Оргія!
- Сюзанне. - Це мої труси.
Іди туди. Я сяду і... Припини, Штоффер.
- Я не можу зняти... - Не можеш?
Припини!
Штоффер, я не хочу.
Я піду додому. Я цим не займатимуся.
Я тікаю. Додому.
Припини! Я іду додому!
Іди геть. Ні!
До побачення.
- Оргія... Оргія... - Так...
Буде тобі оргія!
Так, Сюзанне!
Добре, я тільки це зніму.
Пані лягли і просять.
Це просто прекрасно.
Катріне, не ревнуєш?
Я люблю тебе.
У кімнаті був витриманий стиль, поки ти не принесла ці надувні матраци.
- Вони коштують 7 крон за штуку. - Ліжко з балдахіном було б краще.
Пед! Нікуди не дінешся.
Він хропе, як чорт, а з віком це стає ще гірше.
- Це мій батько. - Здрастуйте.
- Здрастуй, тату. - Здрастуй, Жозефіне.
Це Катріне, Пед і Аксель.
- Здрастуйте. - Вип'єте чаю?
- Сідайте. - Так, будь ласка.
- Я Єппе. - Батько Жозефіни.
Штоффер... влаштовуйтеся.
Ви проїжджали неподалік?
У нас невелика група.
Стомлена група.
- Ви п'єте з цукром? - Дякую.
Ми трохи стомлені.
Може, ви чули про нашу групу?
Ні...
- Ні. - О.
Ти кажеш це так, ніби ми рок-бенд.
Може, варто спробувати.
Була б чудова ідея.
Що ви думаєте? Про нас?
- Що я думаю про вас? - Так.
Ну...
Вони хороші люди. Радіють тому, що роблять.
Я впевнений, це так.
Ми справді щасливі.
Може, ви чули про нашу невелику...
Я не зацікавлений у обговоренні того, що ви робите.
Мені цілком байдуже.
Цілком байдуже?
Якби ви дивилися на речі інакше, ви б бачили їх красу.
In vino veritas
Що ви в біса маєте на увазі? Можливо, я маю рацію.
Мене це не цікавить.
- Ні? - Ні.
Тоді чому ви тут?
Очевидно, що людина стороння не зрозуміє, що це означає.
Ви мали б побачити деякі дивовижні речі, що відбулися.
Люди щасливі. Цвітуть і пахнуть.
- Так і є! - Я не буду сперечатися.
Ми й не сперечаємося. Запитайте у будь-кого, чи він щасливий.
Жозефіне тут щаслива.
- Схоже на те. - Це тому що ви тут.
Їй було добре, доки ви не прийшли. А тоді ви увірвалися.
Я справді тут щаслива.
- Я приїхав забрати тебе додому. - Ні... ти не можеш цього зробити.
Так.
Так, можу.
- От бачиш, я не можу тобі довіряти. - Що ти маєш на увазі?
- Нісенітниця. - Про що ти?
Ти не приймала свої таблетки.
- Ми домовилися, що вона... - Я їх приймала.
Хай йому дідько, Жозефіне... слоїк у шухляді вдома.
Я не можу дбати про тебе, якщо ти не...
Нафіга їй приймати ті таблетки?
Я не можу.
- Ти переживаєш пекло. - Я не... Ні.
Уперше я справді чудово почуваюся.
Може, знайдемо компроміс?
Послухай...
- Ми любимо Жозефіне. - Послухай!
Ви нам не подобаєтеся. Якби ви пішли, було б дуже добре.
Не схоже, щоб вона хотіла іти з вами.
Послухайте...
Може, для вас це гра.
І хай вам щастить.
Але Жозефіне серйозно хвора, це може призвести до ускладнень.
Спокійно, я лікар, я не дозволю...
Не думаю, що ви той лікар, у якого я захотів би лікуватися.
Не думаю.
Ходімо, Жозефіне.
Ні, я не хочу йти.
Якщо у тебе є речі, збігай нагору і забери їх.
- Я не хочу їхати додому. - Ти чула, що я сказав?
Жозефіне...
Відповідай... у тебе є речі?
- Так. - Піди і забери їх, тоді ми поїдемо.
Що він у біса тобі зробить?
Лишайся тут! Тобі треба тільки сказати слово.
Він нічого тобі не зробить.
Яке він має право?
- Пед, що то за таблетки? - Я нічого не знаю про таблетки.
Хіба ти не лікар, хай тобі лихо? Ти казав, що знаєш.
- Так на яких вона таблетках? - Не знаю.
- Ти повинен знати. - Вона ніколи не говорила про таблетки.
І їй не потрібні таблетки.
Жозефіне, просто лишися! Нічого він тобі не зробить.
Залишся!
- Ми не можемо нікого змушувати залишитися! - Він забирає її силою!
Це їхня справа. Ми тут нікого не можемо зцілити.
- Це не наша ціль. - Ціль? Та пішов ти!
Жозефіне... Має бути закон проти цього.
Забирайтеся звідси! Вона не хоче з вами іти.
Якби ви були нормальним батьком, зараз з нею усе було б гаразд.
Ми не можемо змушувати будь-кого лишатися проти його волі.
Єппе!
Єппе, хай тобі чорт!
Єппе, блін...
Ти божевільний. Хворий на голову.
Ти божевільний.
Що ти робиш?
- Заберіть його! - Заберемо, хай тобі грець.
Ні!
Їдь уже, хай тобі чорт!
Будь ласка, дайте проїхати.
Будь ласка, відійди.
Ні!
Глибоко вдихни.
Видихни. Ставай на ноги.
Відійди, я знаю, що робити.
- Припини бути таким агресивним. - Ти ж ніхріна не знаєш. Нічого не знаєш.
Єппе, любий...
У домі є випивка?
Щось залишилося від...
- У шафі є водка. - І пиво у ванні.
Будь ласка, припини фарбувати нігті. Діє на нерви.
Доктор Дулітл щось шкрябає ...мабуть, щось цікаве, га?
Буде докторська дисертація?
- Можливо. - Перли мудрості?
А як щодо Генріка, учителя мистецтва?
Ти вважаєш, твоя робота гарна?
То був експеримент.
- Експеримент? - Мені подобається.
І ти вважаєш, що був би кращим митцем, якби був трішки божевільним?
Але не дуже. Якраз досить, щоб бути хорошим художником.
Та у тебе ж ніякісінького таланту.
- Вийшло не так, як я собі уявляв. - А ти уявляв?
Твоє нікчемне дуркування - єдине, що має значення.
Якби ти тоді відкрив рота, вона б лишилася.
- А зараз він реве нагорі. - Вона права, Штоффере.
Пед, Генрік, Єппе і Жозефіне для тебе тільки ідіоти.
О, тепер і я в усьому винна.
Я вам не довіряю.
Як тільки якісь проблеми, ви одразу в кущі.
Ну, то скажи, чого ти від нас чекаєш. Кажи, чого хочеш!
Щоб ви довели, що ви справді вірите в ідею. Аксель, доведи.
Іди додому і дуркуй.
Казитися у Соеллероед - це дурниці.
От якби ви могли піти до сімей і на роботу
і все одно дуркувати, то це можна вважати серйозним.
- Але ні в кого з вас не стане духу. - Послухай...
Штоффер насміхається з нас. Насміхається з ідіотів.
Звичайно, ми можемо піти додому і дуркувати. Чи дуркувати на роботі.
Інакше в цьому немає сенсу. Або ти ідіот, або ні.
Хто йде першим?
Ну ж бо. На кого покаже пляшка...
той піде туди, де є люди, які для нього мають значення.
Замовкни, Сюзанне, це важливо.
Ти не береш участі?
А Єппе і Карен?
Я ніколи не чув, щоб Карен хвалилася, що вона добре дуркує.
Це Єппе. Вона показує сюди... чи туди, це я.
Добре, я повернуся до Мони з дитиною і дуркуватиму.
Або в агентство.
Насправді це було б справді жахливо для тебе.
Ти щойно пообіцяв, старий.
Ти хочеш, щоб я змив своє сімейне життя в унітаз?
Ніхто цього не каже.
Твоя квочка-жінка просто навчиться любити твого внутрішнього ідіота.
Я не можу.
Не можу.
Аксель?
Іди сюди, Аксель.
Аксель!
Тоді ще раз крутимо пляшку.
Так...
Коли?
Це для вас. Раді знову вас бачити.
Дякую.
Генріку, у мене питання.
Ми робили обеліски?
- Обеліски? О, Одаліски! - Він збирається дуркувати чи як?
Він збирається усе послати під три чорти.
Думаю, час розглянути...
каліграфію Матісса.
Я маю на увазі, перш за все, "Квіти зла", 1944.
О, їх? Так, так, так.
Чи був Матісс цілком свідомий свого...
впливу на буржуазію.
Він був провокативний і несподіваний.
Ніхто тебе не звинувачує.
Мені треба подихати.
- Здрастуйте! - Так?
Що відбувається? Усьому край. Любиш ти це лайно для середнього класу.
Ці старі дами наклали більше штукатурки, ніж весь Національний театр.
Як добре, що Генрік повернувся, не думаєте?
Що сталося?
Ми не прийшли слухати про французького педераста і його каліграфію.
Курва, усе погано.
- Я намагався. - Так, тричі покашляв.
- Було нелегко. - Ні.
Штоффер правий. Погано вийшло.
Я не пишаюся своїм внутрішнім ідіотом. Погано вийшло.
Ти спробував.
Я до вас не повернуся.
Добре.
Готові?
Карен, любов моя.
Бережи себе.
Нана...
Нехай ідуть, Карен. Це все була брехня.
Я хочу дещо сказати.
Я просто хочу сказати...
яка я тут була щаслива.
Бути ідіотом разом із вами - один із найщасливіших моментів у моєму житті.
Єппе...
був майже як мала дитина, яка у мене могла бути.
А Нана...
така мила і кумедна.
І Мігель...
у якого такі гарні очі.
І Пед, такий розумний чоловік.
І сильна, сильна Катріне.
І Сюзанне,...
яка до всіх посміхається, аж на душі стає веселіше.
Я думаю...
я люблю вас усіх...
більше ніж будь-коли будь-кого.
Ну, може, за одним винятком. Але то було так давно.
- Що завтра за день? - Субота.
Тоді можна це робити.
Моя черга іти додому і грати там ідіота.
Думаю, треба взяти когось із вас з собою.
Адже місця на всіх не вистачить.
Може вийти не дуже добре.
Я думаю, що візьму Сюзанне.
Підеш?
Я хотіла б.
Добре.
Побачимо, чи вийде у мене показати вам, що воно було того варте.
- Здрастуй, мамо. - Здрастуй, Карен.
Заходь.
Допомогти з курткою?
Карен...
Де ти була?
Ми думали, ти загинула.
Це Сюзанне.
Моя сестра Брітта.
Луїзе?
Карен повернулася.
Чого ти хочеш?
Просто хотіла побачити, як ви... Це Сюзанне.
Андерс прийде.
Так, думаю, так.
Карен, це ти?
Так, дідусю.
Ми не бачили її два тижні.
Зникла за день до похорону.
Андерс і Карен втратили сина.
Але Андерсу, мабуть, тяжче.
А вона просто зникла і навіть на похорон не прийшла.
Моє сонце...
То Андерс.
- Здрастуйте, дідусю. - Здрастуй, Андерс.
Здрастуй, Андерс.
Здрастуй, Карен.
Мені шкода, що я не змогла прийти на...
похорон... Мартіна.
Це просто означає, що ти не дуже й засмутилася.
Нехай.
Луїзе?
Будемо їсти.
Годі, Карен.
Підемо?
Так.
переклад: Орися aka antusyrzhuk & Сяник
Більше на http://cinemasterpiece.wordpress.com