На баба ми Конча Салгадо
Филмът е вдъхновен от действителни лица и събития
Остров Салвора. 2 януари 1921 г.
Хайде, Палома, върви.
Братовчеде, поздрави братовчедите за Нова година от мен.
Ела сама да ги поздравиш. Може пък да си намериш мъж.
Нямам работа на сушата, Бенито.
Заведи мен!
Ще ходят само мъжете да се забавляват.
Опитайте се да го продадете и да донесете някакви пари.
Ще ми подариш ли една монета? Още нямам нито една.
Бързо да се връщате. Островът е пуст без вас.
Когато морето позволи.
Не бързайте. Добре ни е без вас.
ОСТРОВЪТ НА ЛЪЖИТЕ
Тези животни живеят в африканската савана.
Тук не може ли да ги видим?
Освен животните, които сте довели,
друго почти не може да се завъди.
Имам изненада за вас - едно стихотворение.
Ще го прочетеш ли, Мария?
"Под сладостта
на небето
на благородната Галисия,
братко..."
Спри.
"Има един вълшебен остров
с коралови скали."
Достатъчно. - "Изумруденозелен
на лунна светлина."
"Милван от нежни, кристалночисти води,
където сирени репетират омайните си песни."
Нашият остров! Салвора! - Точно така.
Поетът Рамон Кабаниляс го е написал.
Посветил е книга на острова.
Ние ще си тръгваме. Имаме работа на нивата.
И аз ще се връщам на фара. До утре.
Вятърът се обръща.
Задава се буря.
Довечера ще мине кораб. - Тихо, Мария!
Ние приключихме. С какво да ви помогнем?
Оправете онова ъгълче.
Богът на отвъдното май излезе от морето.
Мълчи си, Маноло, не се обаждай!
Добър ден, пазвантино.
Плевете по-бързо!
Ще замръкнете тук и ще ви хване Светата компания.
От някои живи ме е по страх.
Никак не си приказлива,
но някой път е по-добре да не си отваряш устата, Мария.
Забележки ще правиш у вас!
Давайте да побързаме, че скоро ще мръкне.
Всичко добро, пазвантино.
Утре добивът от седемте къщи
да е пред вратата ми. Господарят бърза.
Трябваше да го предадем след три дни!
Незабавно, казах.
Някои от вас знаят да си отварят устата.
Два скапани заека
са платили за острова преди 200 години,
а колко изкарват от него...
Като трябва да се обадиш, мълчиш,
но като трябва да си траеш, устата ти не се спира!
Какво си намислила?
Да не си посмяла!
Мария! Ела тук! Върни се!
Махай се оттук!
Пусни я! - Махайте се, или ще я удуша!
Пазвантино?
Повикай мъжа си.
Няма го. - Как така го няма?
Къде е? По това време трябваше да си е вкъщи.
Всички ще умрат. - Какво има, Томас?
Корабокрушение. Един кораб се удари в скалите на Апехар.
Божичко! - Пазвантина го няма!
Ще се разбият в скалите. - Защо?
Сигурно ще се опитат да стигнат до сушата.
Оттам е невъзможно.
Мъглата е гъста. Надали са видели фара.
От сушата ще го видят и ще разберат, че става нещо.
Ще стоплят корабокрушенците.
Ако изобщо изплува някой.
Пазвантина го няма. Само той може да направи нещо.
Остава да се молим. - Няма какво друго да сторим.
Да идем там.
Да предупредим в Рибейра.
Бенигно, Секундино, вземете лодката.
По тоя път още не сме минавали.
Хайде!
Ще излезете в морето с лодка?
Колко пъти сме ходили за октоподи в такова време!
На кораба има спасителни лодки. Скоро ще дойдат.
Как ще дойдат? Те са на юг, ние сме на север.
Внимавайте. Най-страшно е,
когато удавник замахне с ръка.
Нищо не виждам, дори фара! - Ослушай се.
Прибоят се чува много силно.
Да се отдалечим от брега. - Хайде.
Помощ. - Откъде да започнем?
Богородичке! Това е бебе.
Помогнете! - Не се качвайте! Хванете се.
Не отивайте към сушата. Ще се разбиете в скалите.
Счупи ключа за греблото! - Ще ни потопи!
Децата ми!
Мария? - Само тя.
Не. Трябва да намеря децата си.
От лодката ще имате повече шанс.
Алберто! Кончи!
Ще ни потопиш! - Трябва да ги намеря!
Стой мирна!
Помогнете ни!
Радвай се, благодатна Марийо!
Господ е с Тебе,
благословена си Ти между жените
и благословен е плодът на Твоята утроба, Иисус!
Света Марийо, Майко Божия,
моли се за нас грешниците,
сега и в смъртния ни час. Амин.
Томас Хауреги. - Хуана.
Хуана...
Орбеа.
За нещо ти е послужило времето в семинарията...
Струва ми се, че сме съседи.
Аз съм от Доностия. - Ние сме от Рентерия.
След колко време изплуват удавниците?
Никой не знае.
Ясно.
Не искам да останат самички в този студ.
Какво сторихме, Мария?
Морето ги изхвърли.
Не беше виждал морето. Как да се сети да си я сложи?
Хуана, направиха всичко възможно, дори повече.
Никой не е виновен за тази трагедия.
Мъжът ти защо не е тук?
Не знам къде е, господарю.
Да не го е погълнала земята?
Не ми отговаряй, че ще изръсиш нещо за Светата компания
и някое друго суеверие.
Къде са оцелелите? - В кръчмата. Топлят се.
Колко са от първа класа?
Никой да не се доближава до труповете.
Ние отговаряме за тях.
Ще ги отнесем в Рибейра.
Браво на вас.
Извършеното от вас издига обитателите на този остров.
Моите арендатори са герои. - В конкретния случай - героини.
Ще поискаме най-високо признание за трите ви.
Г-н депутат. - Да.
Не мърдайте.
Господарю... - Господа, ако обичате...
Какво правите? Нямате право да пипате телата.
Явно някой вече го е направил.
Нямаше почти никаква видимост.
А светлината на стария фар е много слаба.
Да. Объркахме местонахождението на фара.
Ту го виждахме, ту не.
Вълните ни запратиха връз скалите.
Не можахме да се преборим, защото се движехме с половин мощност.
Опитахме се да дръпнем назад, но не успяхме.
Закъде пътувахте? - За Буенос Айрес.
Колко души имаше на борда?
256 души - емигранти и екипаж.
Знаете колко са се спасили?
На мен ми докладват само за труповете.
Всичките - от трета класа, предполагам.
Не ми се вярвам. Загинали са в кораба.
Тяхното помещение беше истинска дупка.
Кочина, смърдяща на повръщано. И за прасета не ставаше.
А спасителните лодки?
На "Санта Исабел" е имало спасителни лодки за всички.
Да, но някои се разбиха, като потънахме.
А първите се разбиха на скалите.
Горките! Чуваха, че брегът е близо,
и се забиха точно в скалите.
Всичко се обърка.
Корабът имаше ли други проблеми?
Не се обаждайте. - Добър въпрос. Запишете го.
При първото пътуване имахме проблем с турбините.
На кораба имаше ли каса? - Да.
Хората ви да предупредят, като се появи.
Приключихме.
Ще предам доклада на командващия във Вилагарсия.
Дон Луис, ще ви придвижим до сушата.
Да. За "Тонеладас" също казваха, че не може да бъде потопен.
Сега ще чакаме следващия.
Когато мъжът ти се появи, му кажи да дойде в дома ми.
Ако се появи. - Ще се появи.
Казаха ми, че има кораб, който потегля малко по-късно.
Бих искал да поостана, за да напиша статията си.
Дано позволите. - Няма проблеми.
Франсиска ще се погрижи за вас.
Мария!
Позволете ми да се представя. Аз съм Леон Кофре,
кореспондент на вестник "Критика", Буенос Айрес -
града, за който пътуваше параходът "Санта Исабел".
Бих искал да ви взема интервю,
за да науча подробностите за вашия подвиг.
Какво ви интересува?
Как спасихте живота на тези 48 души?
Искате да ви разкажа за това? - Точно така.
Хосефа!
Да започваме.
Това, което сте направили, е наистина вълнуващо.
Какво ви накара да се хвърлите в морето?
Защо се хвърлихте в морето?
Какво друго ни оставаше? - Да чакате на сушата.
Направихме каквото трябва.
Можеше да изчакате помощ от сушата.
Ако всеки път чакахме помощ от сушата,
щяхме да бъдем загубени.
Ако бяхме седнали да умуваме, нямаше да тръгнем.
Сигурно сте доволни и горди от себе си.
Да. - Защо?
Защото спасихте живота на 48 души.
А тези, които не успяхме да спасим?
Всички ще говорят за вас.
Какво стечение на обстоятелствата, довело до корабокрушение!
Един стар фар, бурята,
островът без мъже, изчезналият пазач...
Трагедия.
Голямо нещастие.
Добре че бяхте вие.
Няма да ви досаждам повече. Сигурно сте изморени.
Знаете ли защо някои от труповете
са с отрязани пръсти и извадени зъби?
Морето може да причини ужасни щети.
Да не ви говоря за мъжете и жените...
Това ще го приберете ли?
Половината от това, което изплува, е на онзи, който го намери.
Или за собственика на земята.
Най-хубавият вълнолом.
Благодарение на него сме спокойни.
Но те поемат най-страшните вълни.
Будна ли си? - Ти ме събуди.
Онази нощ... - Какво?
Мария! - Заспивай, още не е съмнало.
Мария, ще се изповядам пред свещеник.
Какво говориш, Хосефа! Полудя ли? Какво ти става?
Не издържам. - Ще търпиш като мен!
Как си, Максимилиано?
Да, историята е много интересна.
Бих искал да остана още няколко дни.
Знам, че са били емигранти от Галисия,
но корабът е пътувал за Аржентина.
Загинали са седем души от едно семейство.
Имаше един важен баски бизнесмен, забравих му името.
От Пеуахо. Беше пуснал реклама във вестника.
Как се казваше?
Да, точно. Той не е обикновен имигрант от Галисия.
Не че търся под вола теле,
но на този остров стават странни неща.
Може ли?
Да, разбира се, говорих с героините.
Но в тях има нещо особено.
Ще ми донесете ли едно кафе?
Да. Не знам. Сякаш се чувстват виновни.
Има нещо странно.
Написали са доклада много набързо,
на никого не са търсили отговорност.
Ужасна трагедия, и толкова.
Точка по въпроса. Но аз не съм много сигурен.
Може ли да обсъдим моя въпрос?
Какво ти е на ръката, Мария?
Нищо. Паднах.
Ела да видя.
Днес се връщат мъжете.
Ако онази нощ бяха тук...
Дано мъжът ти дойде с тях. - Дано, Франсиска.
Ако е мъртъв, по-добре да знаем.
Във всички вестници пишат за вас.
Трите героини от Салвора. - Трите? Всички помагахме!
Едни във водата, други на сушата.
Морето изхвърли трупа на пазвантина.
Какво? - Хайде. Да идем на брега.
Трябва да го напълним с камъни и да го върнем във водата.
Ще ни разкрият, Господи!
Няма да влезем в затвора, разбра ли?
Това ми е най-малката грижа.
Няма го! Мария, няма го!
Може ли да разговарям с капитана?
Помолиха ме да не пускам посетители.
Още не се е закрепил.
Има пневмония и още нещо... - Още нещо?
От страх или заради преживяното не иска да говори.
Само мълчи. Опита се да се застреля.
Значи сте го видели. - Не. Как ви хрумна?
Казаха ми. - Ясно.
По цял ден е там. От 7 ч. сутринта.
Чака да донесат тялото на някое от децата й.
Маркизът е много щедър.
Заплаща всичките й разходи.
Моите съболезнования. Леон Кофре.
Защо претърсвахте мъртъвците на кея? Какво видяхте?
Каквото и вие.
Някой се е възползвал от корабокрушението.
Недейте да мълчите!
Не обричайте децата ми на забрава. Както аз не успях да ги спася.
Не говорете така. Какво сте могли да направите?
Не трябваше да се качвам на кораба. Мъжът ми ме накара.
Трябваше да скоча във водата и да ги извадя.
Трябваше да предупредя капитана за странните светлини на брега.
Защо странни? - Не мога да ви обясня.
Бях на палубата с Алберто. Виеше му се свят.
И видях светлини, които се движеха по брега.
Фарът. - Бяха две светлини.
Две светлини? Нищо не съм чул.
Още ли няма вест от съпруга ти? Не се ли върна с мъжете?
Очаквах да е на острова. Кой ще ми помогне за лова?
Излизайте, господарят дойде.
Известните Мария, Хосефа и Сиприана.
Елате при мен.
Нося ви голяма новина.
Както ви обещах, ще бъдете посрещнати с почести.
Сега сте героините от Салвора.
На сушата всички говорят за вас.
Всички искат да се запознаят с вас и да ви изкажат благодарност.
Ще получите 5000 песети.
И това е само началото.
Ще идем на сушата?
Да. Честването е във Виго.
Томас, гледай да ги научиш
как да се държат пред хората за честването.
Може ли да поговорим?
Скоро ще се стъмни, нямам време.
Като се върна от лов, ще поговорим.
Поздравления за честването.
Благодаря.
Да ти помогнем ли? - Не, благодаря.
Героините! На ваше място бих отишла в кръчмата.
Имали са късмет, че сте били там.
Трябва да се чувстваш горда.
Благодаря. Това трябваше да сторим.
Някои хора в миналото не са постъпвали така.
Това са измислици.
Да, знам.
Какво се говори в тези легенди?
Ами за сухоземните пирати...
Светлините...
Какви светлини?
Сиприана, трябва да влезем в морето.
Добър ден, Мария. - Добър ден.
Една от оцелелите
ми каза, че е видяла светлини на брега, преди корабът да потъне.
С кого да говоря, ако искам да остана тук няколко дни?
Добро утро. Извинете за безпокойството.
Търся някое място, където да пренощувам за няколко дни.
Тук не може.
Има ли някое друго място?
Може би.
Май не обичате гости. - Така е.
Ясно.
Тоалетната?
Има градини. Големи са.
Весела Коледа и честита Нова година.
Защо сте хром? Защо куцате?
Пребиха ме.
Съжалявам за баща ви.
Какво злощастие,
че е изчезнал точно в нощта на корабокрушението!
Не е изчезнал. - Тръгнал ли си е?
Глупости. Къде другаде ще го оставят да командва всички?
Значи са го убили?
Убили са го онези, които са му откраднали корабокрушенците.
Тези, които са му откраднали корабокрушенците...
За да не им попречи.
За първи път от... - Защо приказваш с онзи журналист?
Какво толкова дрънкаш?
Нищо лошо не съм направила. Той искаше да поговорим.
А аз искам да говоря за онази нощ.
Но не мога да говоря с никого от селото.
Вече ме гледат по друг начин.
Всичко ще премине. - Или пък не.
Вие добре ли спите? Аз имам кошмари.
Виждам лица, ръце, чувам викове и...
И друг път си виждала удавници!
Ударих го по ръката.
Вие ме видяхте. И сега...
Сега си жива!
А той е на дъното.
А жена му и децата му?
Махай се. Щом ще ревеш, по-добре си върви.
В това състояние ще ни навлечеш беда.
И ти ли?
Ако разровят историята със светлините, край с нас.
А трупът? - Аз ще се погрижа за него.
Хайде.
Ако имаш нужда от нещо, знаеш къде съм.
Спокойно.
С теб трябва да си поговорим.
Вижте какво, г-н маркиз. - Слушам те.
Тържеството само за тях ли е? - Спокойно.
Казаха ми, че сте решили да останете известно време тук.
Бих искал да дойда на лов и да си замина,
но работата ми не позволява.
Никой друг освен мен не се е интересувал от този остров.
Ако властите си бяха направили труда да пуснат новия фар,
нямаше да има толкова удавници, които застрашават арендаторите ми.
Вашите роби.
Ако имаше радио или телеграф,
нямаше да загинат толкова хора. Именно заради тях няма.
Но при толкова загинали богаташи, може да повдигнат въпроса.
Защо някои от труповете са отрязани пръсти?
Гражданската гвардия трябва да върне вещите
на близките им по някакъв начин.
Дано престоят ви е приятен. - И аз се надявам.
Леон Кофре. Не се запознахме както подобава.
Томас Хауреги.
Значи това е фарът.
Защо?
Новата оптика трябва да дойде от Германия.
Откога я чакате? - От две години.
Две години!
Строежът започна преди 16 г. - Това да не е катедрала?
Вероятно ще го пуснете в експлоатация едва сега.
За 216 души е късно.
Защо скалите имат такава форма?
Местните ще ви разкажат един куп легенди за крале,
челюсти и езици, превърнати в скали.
Питам вас. - Представляват идеална комбинация.
Поддаващ се на ерозия материал,
страховит вятър и влагата на морето.
Като корабокрушението.
Човек цял живот може да се чуди на какво приличат.
Формата им се променя, зависи откъде ги гледаш.
Почерпете ме с едно уиски.
За човек като вас надали животът тук е лесен.
Морето не е толкова поетично, ако го виждаш всеки ден
и те заобикаля отвсякъде.
Излъгали сте се в надеждите си. - Моля?
Човек трябва да иска да избяга от нещо,
за да реши да се закотви тук.
Кой го казва! Тук сте по празниците. Далече от родината.
След няколко дни мога да избягам. Малко село - страшен ад.
Мисля, че уискито ми свърши.
Няма да ви досаждам повече.
Само един въпрос. Кои са тъй наречените "ракейрос"?
Какво ви интересува? Това е стара дума.
Легенди, бабини деветини.
Използвали ли са светлини, за да потапят кораби?
Факли. Понякога вързани за рогата на воловете.
Капитанът ги е мислел за фара и корабът се е разбивал.
Диваци, неграмотници.
Прогонихме го.
И край на проблемите, нали?
Трябва да си вървим. - Какво?
Наред ли е всичко, Мария?
Кажи ми.
Ще ми дадеш ли една книга?
Добре. Във фара са. - Да вървим тогава.
Добре се е продала? Да ти кажа ли още някоя пикантерия?
Да, кръв, страховити подробности.
Ако искаш още пикантерии, да поговорим по моя въпрос.
Като предам статията, положението ми се променя.
Ще мога да се върна. Добре. Чао.
Може ли капчица алкохол?
Може ли вече да говоря с капитана?
Тръгна си. Но не сте изпуснали много.
Повтаряше само "Нищо не видях".
Може да искате да изслушате милостивите души,
които приютиха корабокрушенците.
Разбира се.
По-добре не споменавайте името ми.
Важно е читателите да научат за нашата благотворителност,
както и за добротата на жителите на Салвора.
Те са неграмотни и необразовани и добрината им има голяма тежест.
Посоката на благотворителността е от горе надолу.
Не е между равнопоставени.
Постъпката на жените е солидарност, не акт на благотворителност.
Истинска благотворителност са вашите дела.
Журналистът смята, че има нещо гнило.
Какво точно? Освен това си замина.
Засега. С парите, които ще ви дадат, може да напуснеш острова.
Защо? - За да видиш други места.
Тук всички дни са еднакви, нищо не се променя.
Какво от това? - Има места,
където животът не е толкова тежък.
Тук си имаме всичко, пари не ни трябват.
Нищо не ни липсва. - Защото не си видяла друго.
Тук си в плен.
Говори за себе си.
Мария...
Дами...
Добре дошли. Качете се.
Героините от Салвора.
Благодаря.
Поздравления.
Четирите сирени.
Височайшият трибунал
реши да окичи гърдите на тези скромни жени от Салвора
с медалите, които им се полагат.
И защото тези три...
Тези четири жени от Салвора са сестри на нашите съпруги,
нашите майки и нашите дъщери.
Няма по-свята обич от тази.
Мария, ръкопляскат ни.
Кога са ръкопляскали на жена извън процесия?
Защо да не ни ръкопляскат? - Елате с мен.
А мъртвите, семействата?
Днес е вашият ден. Насладете му се.
Добър ден. - Радвам се, че дойдохте.
Отхвърлиха ми застраховката заради три дни.
Аз потеглих на 29 декември!
Ще проучим случая ви. Но сега моментът не е подходящ.
Това е събитие по повод корабокрушението на "Санта Исабел".
И четирите ми деца загинаха.
На всичките бях направила застраховка.
Съжалявам за загубата ви.
Но децата ви били на ваша издръжка.
Застраховката не покрива подобни случаи.
Елате с мен.
Искат да направят дарението на терасата.
Сложила си траур, Франсиска.
Докато не се появи мъжът ми, все в черно ще ходя.
Мисля, че никога няма да го сваля.
Надеждата умира последна.
Или са го прогонили, или са го...
Да не умуваме, Франсиска.
Ще подам жалба в участъка.
Това вече мина всякаква граница!
Трябва да разберем кой къде е бил в онази нощ.
Как къде? Бяхме си у дома, със семействата.
Всички ли?
Дано се появи баща ти.
Притесняваме се. - Съжалявам.
Ако съжаляваш, защо не ме утешиш?
Свиня такава!
Иначе ще разкажа всичко. Видях ви, Мария!
Какво си видял, малоумнико?
Всичко ще кажа - че убихте баща ми.
Ще бъдеш моя, Мария! Аз пръв ще го направя!
Гадна кучка!
Твоята дума срещу моята. Разбра ли?
Ти си имал повече причини да го убиеш.
Тоя нещастник ви смилаше от бой.
Така че не се обаждай, чу ли!
Какво са ти сторили?
Палома...
Това лекува всичко.
С това ли се лекувате, като сте болни?
Ние не боледуваме.
Това, което правиш, ще ме излекува. Заповядай.
Какво ти е на крака?
Кучка!
Ще ви покажа нещо.
Това баща ти ли е?
Защо трупът на баща ти е тук, Пепе?
Намерих го. - Как така?
Баща ти е убит, Пепе! Това е убийство.
Ти ли го уби? - Не.
Кажи ми истината. Пребил те е и си го заколил.
Не го пипай!
Кажи ми истината. Ти ли го уби?
Не ме лъжи. Къде отиваш? Ела тук.
Мария и Хосефа го убиха.
Какво говориш? - Видях ги.
Защо ще го убиват?
Защото водеха кораба към скалите и той ги видя.
Със светлини? - С факли.
Тя е звяр. Тя ме набоде.
Защо си скрил трупа?
Гадина.
Не пипай нищо. Не мести трупа.
Утре ще доведа гражданската гвардия.
Недей. - Не пипай нищо.
Мария.
Тук няма никакви улики.
За момента имаме показанията на един малоумен.
И трупа.
Затова я доведох. Да каже какво е видяла.
Това би обяснило думите на Пепе и някои други неща.
Кажете им какво видяхте от кораба в онази нощ,
в която е изчезнал покойникът.
Спокойно, Хуана, ще ви повярваме.
Моля ви, кажете какво сте видели от кораба.
Спрете за малко, моля ви.
Гарантирам ви, че ще ви повярват.
Нищо не съм видяла. - Моля?
Нищо не видях. - Светлините.
Не съм ги видяла. Бях в каютата, не на палубата.
Излъгах. Измислих си го.
Някой заплаши ли ви?
Не ме интересува какво ще ми направят.
Но защо сте излъгали?
Исках да им навредя.
На онези, които бяха ограбили удавниците. На тях.
На тях?
Жива съм по тяхна вина.
И всеки ден се мъча.
Съжалявам. Чух легендите за светлините и се изкуших.
Виж какво търпя. По твоя вина.
Хосефа.
Защо си такава? Като вол! Вечно влачиш напред.
Нищо не откриха, Хосефа. Свърши се.
Край.
Засега, Мария!
Спокойно. - Ще плащам за твоите грешки.
Направих го, за да те спася! Щеше да те удуши!
Защо бяхме там, Мария? Защо?
Щяха да потопят още един кораб.
Сигурна ли си?
Хосефа!
Сигурна ли си, че заради това ме издърпа?
Не съм те влачила. Не съм те молила да идваш.
Не исках да сториш някоя глупост.
Но полза - никаква! Ти пак я направи.
Щяха да го потопят... - Мълчи!
Стига си ми надувала главата!
Далеч от мен!
Моите съболезнования.
Крадли ли са героините от Салвора?
Горката Сиприана.
Маркизът прати вест,
че са спрели честванията и даренията.
Какво правиш тук? - Търсех те.
Ето ме.
Какво направи, Томас? Угасил си фара?
Тогава фарът не се виждаше.
Един служител на фар не би казал такова нещо.
Излъгаха ме. Помолиха ме да угася фара, но...
Но не ми казаха защо. - А ти не попита.
Маркизът не ми остави друг избор.
Ти ли осакати удавниците? - Не. Пепе го направи.
И пазачът щеше да се включи, ако не го бяхте убили.
Пепе ми каза.
Вечно се бъркаш където не ти е работата.
Както сега.
Ти си страхливец.
Заради една шепа нещастници ни изкараха крадци.
Къде тръгна? Ако се разбере, ще загазим всички.
Първо вие, разбираш ли?
Ако си отвориш устата, маркизът ще те прати в затвора.
Кой ще повярва на една селянка?
Разбираш ли?
Пепе.
Ти ли го уби? Каза ли ви защо?
От алчност. Искал е да задържи плячката за себе си.
Не мислите ли, че истинската плячка е по-голяма?
Случаят е приключен.
Най-хубавият вълнолом.
Колко ли ще им даде маркизът,
за да не говорят за онази нощ?
Ще затвори устата на всички.
Дойдох да се сбогувам.
За всички ще е голямо облекчение.
Всъщност дойдох да ви се извиня.
Само вие знаете какво е станало онази нощ.
Ясно е, че не успях да стигна до истината.
Но едно нещо е сигурно.
Вие спасихте живота на много хора,
без да искате нищо в замяна.
Сигурно е било много трудно.
Предполагам, че не успях да го разбера.
Благодаря.
Прости ми, Хосефа.
Филмът е по събития от 2 януари 1921 г.
213 души загиват при потъването на "Санта Исабел".
Никой не помни трите героини от Салвора -
Хосефа, Сиприана и Мария,
които са забравени почти цял век заради слухове,
че са ограбили удавниците.
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО