Ну ж бо, Ґас-Ґасе, швидше.
Що за гарячка, Джек-Джеку? Куди поспішати?
Прибула хрещена-фея.
Вона читатиме нам історію про Попелюшку.
Пом-Пом.
ПОМ-ПОМ
Швидше, Ґасе!
"І жили відтоді Попелюшка й принц довго і щасливо.
Кінець".
Ми запізнилися?
– Може, ще одну почитаєте? – На жаль, Ґасе,
це єдина книга про Попелюшку.
Так, Ґас-Ґасе. Ти чув, що вона сказала. Це все. Кінець.
То, може, ми створимо нову книгу.
– Ми розповімо історії. – І зробимо малюнки!
– Так! – Так!
Чудова ідея.
Заждіть, хвилинку.
Хто захоче читати книжку, створену мишами?
Попелюшка захоче.
Якби ви це зробили, знаю, їй би сподобалося.
Але ми не знаємо, як пишуться книги.
Не хвилюйся, дорогенький. Гадаю, я допоможу.
Салагадула мечіка була Біббіді-боббіді-бу
Складемо до купи, що маємо ми?
Біббіді-боббіді-бу
Що нам потрібно?
– Звісно, олівець. – Кольорові теж.
– Щоб блищало без меж. – І клей.
Зшиємо книжку голкою й ниткою.
Біббіді-боббіді-бу
Чудово. Молодці, мишенята. Та чогось бракує, це точно.
Погляньте. Сторінки пусті.
– Чекаємо історію від вас. – Від нас?
Ні, ми не знаємо цікавих історій.
Стривайте-но! А як щодо "Першого дня в замку"?
Так. Це цікава історія.
Із задоволенням послухаю.
Це було одразу ж після того, як принц і Попелюшка одружилися.
Миші-миші переселилися у великий замок.
Він увесь належав нам,
і ми чудово проводили час.
Попелюшка повернулася!
– Лишенько, вони повернулися! – Повернулися!
– Вони повернулися! – Повернулися!
– Ми повернулися! – Вітаю вдома.
Я й досі не можу повірити, що житиму в замку.
Ти впевнений, що це не сон?
Тепер ти принцеса.
Принцеса Попелюшка.
Вона геть нічого не знає про те, як бути принцесою.
Вона ж щойно після медового місяця.
Твій обов'язок – підготувати дівчину.
Ваша величносте, для мене це честь.
Не ти, йолопе. Пруденс.
Звісно, що не ти.
Він хоче, аби все зробили правильно з першого разу.
Тепер Попелюшка відповідатиме за королівський бенкет.
Королівський бенкет?
Навчиш її всього, що потрібно знати.
Але, сер, вона не знає, як організовувати бенкет.
Я взагалі не знаю, як організовувати королівський бенкет.
Принаймні, я зможу залишитися після опівночі.
Чудово! А я буду поряд із тобою.
Мені треба їхати? Зараз?
Батьку, я не можу залишити свою принцесу!
Адже до королівського бенкету залишилося два дні.
Дурниці! На нас чекають важливі державні справи.
Важливі державні справи!
Батьку…
У неї не було часу підготуватися.
Адже вона ніколи не була принцесою.
Якщо дозволите, Ваша величносте, вам же подобаються ваші бенкети?
Вимагати такого від бідної дівчини забагато.
Дурниці!
Ваша величність, я подбаю про організацію бенкету, як завжди.
Покажи їй, що треба робити!
Тепер у нас є принцеса. Планувати бенкет – її обов'язок.
А обов'язок короля – все це пережити.
Так, Ваша величносте.
Отже, поїхали!
– Дякую. – Вибач, що мушу від'їжджати.
Не хвилюйся. Зі мною буде все гаразд.
Я знаю, що ти здивуєш нас неймовірним святом.
Сподіваюся, ти не надто здивуєшся.
Попелюшко!
Джеку! Ґасе! Мері! Привіт, старі друзі.
Бруно!
Погляньте-то. Величезний трон для принцеси Попелюшки!
Ой, лишенько.
Замок теж величезний.
Не хвилюйся, Попелюшко. Ми, миші, тут, щоб допомогти.
Дякую, Джеку. Завтра буде дуже важливий день.
Сюди, народ.
Доброго ранку, Ваша високосте.
Ваша високосте!
Готові до сніданку? Як щодо омлету з сиром?
Принцеса зникла!
Ти! Дівчино! Ти не бачила принцесу?
Доброго ранку, Пруденс.
Я думала, що ви… Яке жахливе вбрання!
Я вас не впізнала, Ваша високосте.
Дозвольте представити ваших фрейлін.
– Беатріс і Дафна. – Приємно познайомитися.
Ви саме вчасно на сніданок.
Сніданок? Грінки з джемом?
Ваша високосте, принцеса ніколи не готує їжу сама.
Так просто не робиться.
То є правила щодо сніданку?
Звісно, є правила, Ваша високосте.
Але ви не винні в тому, що не обізнані з традиціями замка.
Король очікує, що я вас цього навчу.
Упевнена, я навчуся в мить ока.
Ідіть зі мною. Ми не повинні гаяти час.
Робіть, як я кажу, й усе буде добре.
Король був би шокований,
якби побачив господиню бенкету вдягнену як посудомийка!
Принцеса повинна одягатися як належить королівській особі.
Я повинна постійно це носити?
Звісно ні, Ваша високосте.
На обід доведеться одягти щось більш офіційне.
А не можна мені вдягнути одну з моїх суконь?
Дуже смішно, Ваша високосте, але так не робиться.
Сьогодні чудовий день. Чому б не розкрити портьєри?
Ні, ні, ні! Ці портьєри ніколи не розсуваються.
Та, звісно, принцесі це не личить робити.
А цього точно не можна робити.
Герцоги й віконти сидять біля короля,
якщо немає маркіза.
Хіба не краще, аби люди сідали там, де їм заманеться?
Ні. Не можна саджати герцога перед маркізом чи за бароном.
Який колір краще, Ваша високосте?
Кремовий чи сірувато-бежевий?
Сірувато-бежевий?
Лишенько, ні. Кремовий.
Але ж немає ніякої різниці.
Боже. Треба стільки вивчити, а часу обмаль.
На бенкеті, як завжди,
королівське меню складатиметься з вишуканого ростбіфа,
цибулинного супу, картопляного пюре з острогоном, свіжовипечених багетів,
найкращих трюфелів у королівстві, а на десерт будуть
норвезькі тушковані сливи.
Сливи? На десерт?
Король так хоче. Це традиція, що ніколи не порушується.
До того ж, вони мені подобаються.
Ваша високість зупиниться тут, щоб привітати шляхетних гостей.
Пам'ятайте: реверанс королівським особам, змах рукою – шляхтичам.
Знаю, в мене це вийде.
– Попелюшко! – Попелюшко! Привіт!
Друзі! Вітаю! Привіт!
Я така рада вас бачити. Заждіть, хвилинку.
– Відчиніть ворота! – Ні, ні, ні!
Ці ворота відчиняють лише для знатних гостей.
Ви повинні пам'ятати правила.
Простий люд сюди ніколи не пускають.
Так не робиться.
Бувайте!
Принаймні треба навчитися
граціозно танцювати.
Я стараюся, мені треба трохи потренуватися.
Він має бути виконаний бездоганно. Це улюблений танець короля.
Ні, ні, ні, Ваша високосте. Повільніше, стриманіше.
Ваша високосте, колір яєчної шкаралупи чи кістки?
– Шкаралупи? – Кістки.
Хто сидить поряд із графом?
– Герцог? – Маркіз.
– Золото чи срібло? – Для чого?
– Барон чи віконт? – Хто?
– Чай пеко чи дарджилінг? – Я не знаю!
Тушковане чи смажене?
– Риба чи дичина? – Стояти чи сидіти?
– Стежте за музикою! – Уверх чи донизу?
– Ліворуч чи праворуч? – Один чи два?
– Обережно, крісло! – Ваша високосте!
Ваша високосте, танцювати краще на ногах.
Це катастрофа.
Бідолашна Попелюшка. Будь ласка, не плач.
Якщо сумує Попелюшка, сумують і миші.
Джеку, що мені робити?
Кепська з мене принцеса.
Чому в мене нічого не виходить?
Погляньте на мене.
Попелюшка на себе не схожа.
Правда. Щось тут не так.
Наче ті тушковані сливи?
Саме так, Ґасе. І чому в цьому палаці має бути так темно?
І той жахливий танець.
І ті нудні кольори, що всі виглядають однаково.
І тушковані сливи!
А надто те правило не пускати сюди простий люд!
Адже, коли принц одружився зі мною, я була посудомийкою.
І він кохає мене саме такою, яка я є.
Я намагалася виконувати чужі правила щодо того, якою мені бути
та як одягатися.
І ця зачіска!
Я знаю, в мене все вийде. Я лише маю припинити грати чужу роль.
Що вона зробить, Джеку?
Ґасе, я організую бенкет по-своєму.
Хто сказав, що правила назавжди прийшли?
Відчинити ворота!
Хто б їх не вигадав, повинен був змінити правила колишні
Зроби все по-своєму
Покажи приховану красу
Якщо слухатися свого серця, тобі підкоряться всі серця
Красно вам дякую!
Ваша високосте, король би цього не схвалив.
Ви маєте запрошувати герцогів, графів та інших аристократів.
Я їх і запрошу, а також усіх своїх друзів із цього селища.
Ваша високосте, я наполягаю, щоб ви цього не робили.
Адже так просто не робиться.
Певно, прийшов час, спробувати щось нове.
Дотягнутись до неба, у височину полинути
Серця слухатись треба, йти за мріями вдалину
Треба попрацювати над цією вечіркою, починаючи з десерту.
Ніяких слив. Бе!
Джек любить шоколад.
Шоколадний пудинг! Ось це вже інша справа.
сливи
Ми ще ніколи так не танцювали.
Танцюй, якщо хочеш, не бійся впасти
Спробуй, це краще, ніж дозволити нагоду цю вкрасти
Так не робиться. Так просто не робиться!
Але ж так просто не робиться!
Так робити не годиться, не годиться, не годиться.
Світ сповнений змін Ти щойно почав
Не дозволяй їм говорити, що ти мусиш припинити
Якщо слухатимешся свого серця, ти засяєш яскравіше сонця
– Ваша високосте, пісочний чи бурий? – А вам який колір подобається!
Рожевий!
Те що треба.
Та все ж чогось не вистачає.
Тепер інша справа.
– Що скаже король? – Знаю, це серйозні зміни.
Та я маю спробувати зробити це по-своєму.
Що ж, я дуже сподіваюся, ви знаєте, що робите.
Вони прибули, Попелюшко! Прибули!
Зворотної дороги немає.
Цей танець значно кращий.
Який жахливий танець!
Прибув король.
Пудинг!
Бодай мені луснути, що тут коїться?
Ваша величносте!
– Хто розкрив ці портьєри? – Це все принцеса Попелюшка!
Який гарний місяць.
– Я намагалася навчити її, сер. – Простий люд у палаці?
Але вона не захотіла слухати.
– Вітаю, Джузеппе! – Це ганьба!
Ваша величносте, я можу пояснити.
Що це?
Ваш десерт, сер.
А слив на десерт не буде?
Це просто нечувано!
Шоколад. Мій улюблений.
А куди поділася музика? Нумо танцювати!
Я завжди казав, що нам потрібні нові традиції.
Ну ж бо, Пруденс. Ти пропустиш усі веселощі.
– А я нічого не пропустив? – Сюрприз!
Чудово організовано. Чудово!
Ваших похвал заслуговує принцеса, сер.
А для мене честь служити Вашій високості.
Гадаю, ми станемо гарними друзями.
Я сказав синові, що він зробив вдалий вибір.
Ти така справжня.
Ура! Ура!
Ще один танок!
Я радий, що ти все робиш по-своєму.
Одного дня я опаную цю науку бути принцесою.
Гадаю, це сталося сьогодні.
А Попелюшка перевернула все з ніг на голову, еге ж?
Так, більше ніяких пишних зачісок.
Та слив.
ЧОРНИЛО
Не можу відкрити.
Дозволь допомогти.
Обережно. Не подобаються мені ці магічні штуки.
– Пам'ятаєш, що було минулого разу? – Треба розповісти цю історію.
Авжеж, чудова історія!
Е ні. Ні, ні, ні. Надзвичайно нудна історія.
Ми не хочемо її чути.
– Але, Джеку, це моя улюблена. – Гаразд, послухаємо.
Це було незвичайне бажання, Джеку, дорогенький.
Але все вийшло не зовсім так, як ти планував.
Що ми робимо в саду, Джек-Джеку?
Ґас-Ґас ще навіть не снідав.
Ґас-Ґасе, ми назбираємо квітів для Попелюшки.
Навіщо?
Бо останнім часом ми нічого не робимо для Попелюшки.
Звісно, робимо.
– Наприклад? – Зараз подумаю.
Подумаєш?
Попелюшці не потрібні миші-миші. Їй допомагає багато людей.
А я хочу принести їй великий букет квітів.
– Досить уже! – Треба мислити ширше, Ґас-Ґасе.
Пом-Пом!
– Квіти, Ваша високосте. – Дякую вам.
Ці ще гарніші, ніж учорашні.
Ось список того, що залишилося зробити до завтрашнього свята.
Ми часто влаштовуємо вечірки, чи не так?
Це не абияка вечірка.
Це ж фестиваль весни!
Доброго ранку, друзі. Що у вас там?
Це тобі. Але вони дуже маленькі.
Вони прекрасні! Дуже мило. Дякую.
Ваша високосте, комітет фестивалю
зібрався в бібліотеці
й чекає на ваші вказівки.
А на тебе чекає корито в коморі.
Побачимося, хлопці.
Доброго ранку, Джеку.
Привіт, Мері. Гарний піджак!
Це я для тебе пошила.
Не хочеш поміряти?
Чудово.
Попелюшка забула свій список!
Джек допоможе. Віднесу список Попелюшці!
Ловлю! Немає проблем.
Я зараз повернуся.
Ми з принцом розріжемо стрічку і відкриємо фестиваль.
Є інші пропозиції?
Пропоную перенести фестиваль весни на літо.
Геніально! Чому я сам до цього не додумався?
Але ж тоді це вже не буде фестивалем весни.
Саме так.
Звісно ні, дозвольте сказати, Ваша високосте.
Смакота.
Певно, ми можемо не запрошувати дітей.
– Не можемо відкрити. – Ніяких дітей. Блискуча ідея.
Але ж цей фестиваль для дітей.
Ще більш блискуче спростування!
Певно, так. Але будуть довгі черги.
Немає проблем. Організуємо більше перевезень.
Рятуйте! Я терпіти не можу мишей! Ні! Яка гидота!
Джеку, з тобою все гаразд?
Ніякої допомоги Попелюшці. Лише додав клопотів.
Мені дуже прикро, Джеку. Я тобі ось що скажу.
Я збираюся на ярмарок. Хочеш зі мною?
– Мені знадобиться твоя допомога. – Допомога? Заг-заг!
Зустрінемося через 10 хвилин на конюшні.
Немає проблем.
Ось так. Стояти, Чарджере.
Овва. Не впевнений, що Попелюшка мене тут знайде.
Джеку?
– Агов, Попел…
Джеку?
Ваша високосте, ваш почет чекає на вас на подвір'ї.
Дякую. Джеку?
Попелюшко!
Що ж. Певно, він не зміг прийти.
О ні!
Попелюшко, зажди!
Попелюшко!
Гей!
Агов.
Попелюшко?
У мене вже нічого не виходить. Узагалі не можу допомогти.
Залишаюся позаду в багнюці. А раніше я часто допомагав.
Але зараз я замалий для цього, замалий для того,
замалий, щоб допомогти Попелюшці.
З мене нікому немає користі!
Замок – це не наш старий будинок.
Він для великих людей. Це не місце для мишей!
Тут усе більше за мене. Ба навіть квіти!
Не хочу бути маленьким. Мені не подобається бути мишею.
Я б хотів бути великим!
Ось так, дорогенький.
Скажи-но…
Джеку? Джеку?
Ось ти де, дорогенький.
Я чула твоє бажання. Тобі не подобається бути таким, як ти є?
Попелюшці допомагають лише великі люди. Я хочу бути великим!
Ні, я хочу бути людиною.
Людиною? О, святі небеса!
Але ти завжди допомагав Попелюшці таким, як ти є.
Попелюшка тепер принцеса. Немає часу на мишей.
Та й ніхто не любить мишей.
То ось як ти думаєш.
Мені дістається на горіхи від кішки, коняки й великої страшної жінки!
Люди більші за мене. Більші й кращі.
Якщо ти справді так вважаєш,
певно, краще виконати твоє бажання.
Біббіді-боббіді-бу!
Сонце вже високо, промінь надії
Чудовий день буде сьогодні
Джек. Джек-людина. Як ся маєте?
Дзвони лунають, пташиний спів лине
І весь світ зі мною згодний
Заг-заг. Я й справді людина.
Здерись на дерева, відчуй свіжий бриз
І смійся від душі
Синє небо добро сповіщає, дивлячись згори вниз
Якщо сидіти й скиглити, дощ не зупинити
Залежить від тебе все
Ти схаменешся і знову посміхнешся
Новий погляд зміни несе
Який гарний звідси краєвид!
Коли ти малий, мов наперсток
А потім раптово два метри заввишки
Відомим ти став, світ зневагу облишив
Ось вона. Що ж мені сказати?
Принцесо Попелюшко, це я, Джек!
Дивись, тепер я людина. Тепер я теж людина!
Коли ти малий, мов наперсток
А потім раптово два метри заввишки
Відомим ти став
Попелюшко! Це я!
Світ зневагу облишив
Так, ти
– Дорогенький сер. – Бідолашний!
– Сер… – Я…
Сер Х'ю, чи не так?
– Чудово. Приємно познайомитися. – Знайомитися мені приємно теж!
– З вами все гаразд, сер Х'ю? – Так, так, я…
– Х'ю, еге ж? Ви бельгієць? – Що? Ні, ні.
Ні, ні, звісно ні. Говорите без акценту.
Вибачте за всі ці неприємності. Я вам допоможу.
Ні, ні, саме тому я тут. Щоб допомагати вам. Я…
Вас послав комітет!
Ви тут, щоб допомогти з організацією фестивалю?
– Ви голландець! – Ні. Тобто, так. Але я…
Уже пізно! Ваша високосте, вже запізно. Нас чекають у палаці.
– Поїдемо верхи разом? – Верхи? На конях?
– Гарна конячка! – Сер Х'ю?
Ви вмієте їздити верхи?
Сер Х'ю? Сер Х'ю? Ось ви де.
Персиковий квіт.
Ви такий милий. Прекрасні квіти. Дякую.
Ваша високосте, а ось і ви.
Кравець геть розгублений. У кухаря криза.
Дресирувальник збентежений! Усі вони хочуть бачити вас.
Будь ласка, знайдіть вазу. Я зараз повернуся.
Дякую, сер Х'ю. Ви мені дуже допомогли.
Чудово. Допомагаю Попелюшці з квітами.
Пом-Пом!
Я не повинен боятися кота!
Я ж тепер чоловік. Більший за кота.
Але я й досі боюся кота.
Дуже добре. Ви знайшли вазу.
МІНҐ
Радий допомогти. Я хотів…
Графиня Легранд чекає на вас в обідній залі.
Можете розважити її, доки я не прийду?
Миша!
Що я роблю? Я ж тепер чоловік.
– Велика, товста миша! – О ні. Ґас-Ґас!
Пішли геть!
Мій герой. Ви мене врятували.
Гадаю, ми щойно знайшли пару для першого танцю.
Треба підготуватися. Я пришлю камердинера, сер Х'ю.
Побачимося на фестивалі.
Слухай, Мері, а де це Джек-Джек?
Не знаю, Ґасе. Я хвилююся за нього.
Ось він я.
Стривайте!
Це ж я.
Джеку, любий, усе гаразд?
Так. Усе чудово. Немає проблем.
Схоже, ти трохи налякав своїх друзів.
Вони втекли від мене. Навіть Мері.
Але, звісно, ти не жалкуєш за часом, коли був мишею.
Ні, певно, ні.
Хіба ти не щасливий, що став людиною?
Так. Звісно, це не так легко, як я думав.
Але в мене все вийде.
Попелюшка хоче вас бачити.
Вечірні святкування от-от почнуться.
– Заг-заг! – Джеку?
Заг-заг, так? Здається, цей вислів мені не знайомий.
Це значить… Це французька.
Французька? Тоді все зрозуміло.
Пані та панове, фестиваль весни оголошується відкритим.
– За мною до оглядового колеса! – Дивіться.
Привіт, діти!
Слон! Мерщій! Обожнюю слонів!
– Ваша величносте… – Поїхали!
Навколо світу!
Уверх і вниз. Уверх і вниз. Навкруги, наче оглядове колесо.
Мері, ти впевнена, що Джек-Джек тут?
Він має тут бути, Ґасе. Знайдемо його.
Сер Х'ю, вам тут подобається?
Ну, я б хотів дещо…
Ви ж не про мене шепнетеся?
Здається, я обіцяла вам двом перший танець.
Боже, як гарно він танцює!
Сер Х'ю!
Це ваша кицька?
Хіба вона не мила?
Готові до наступного танцю?
Гарна киця.
Ненавиджу слонів!
Це я у всьому винен. Якби тут була хрещена-фея.
Джеку, це твій шанс допомогти.
Що я можу зробити?
Слон. Як гадаєш, що може його зупинити?
– Іменем короля, зупинися! – Не знаю.
Може, миша?
Хіба слони не бояться мишей?
Так ти людина чи миша?
Я миша!
Лишенько, зараз!
Як же це робиться?
А, так!
Біббіді-боббіді-бу!
Рятуйте!
Я бачу свій замок!
Певно, є речі, які здатна робити лише миша.
Я миша!
Так! Я миша!
Я миша! Я дуже радий бути мишею!
Я миша! Джек повернувся! Я миша! Миша!
М-И-Ш-А. Я миша, мишка!
Кицька сера Х'ю!
Ходімо, ненаглядна. Знайдемо твого господаря.
Яка ж ти мила, гарнюсінька й солоденька дівчинка.
Джеку, ти повівся дуже хоробро!
Мері, я сумував за тобою.
Ти – герой!
Джеку, ти врятував ситуацію! Я можу на тебе розраховувати.
– Коли ти потрібен, ти завжди поряд. – Правда?
Саме так.
Я дуже рада, що ти повернувся!
Я теж!
– Слава Богу, це все позаду. – Так.
Більше ніякої магії для Джек-Джека!
– Ба навіть трохи? – Овва!
Гей, а з магією це робиться швидше!
До роботи.
– Боже милосердний! – О ні!
– Я ж тут зшиваю! – Мене зальопали!
– Жахливо! – Просто трагедія!
– Якийсь я блідий. – Обережно! Це ж мій хвіст!
Гадаю, магії вже досить.
– Який безлад! – Нівроку безлад.
Суцільний гармидер.
– Бувало й гірше! – Авжеж!
Пригадуєте, коли закохалася Анастасія?
Ще б пак.
Зведена сестра Попелюшки? Та Анастасія?
– Так! – Якась безладна історія.
Ні. Любовна історія.
Люцифере!
Не чіпай дзеркало!
– Це моє! – Ні! Моє!
– Гей! А це моє!
Авжеж, ти права.
– Це належить тобі. – Ти навмисно це зробила!
– Ні! – Так!
Дівчата, негайно припиніть сваритися!
Завтра ввечері в Попелюшки буде бал!
Його відвідають усі шляхетні неодружені чоловіки королівства.
Якщо ви хочете знайти чоловіка, то повинні скористатися цією нагодою.
Не хочу, щоб ви мене знову підвели.
– Так, мамо. – Так, мамо.
Дризелло, заколи назад свої кучері.
Анастасіє, більше рум'ян на щоки!
Вельможного пана можна привабити лише гарним виглядом.
Ми знайдемо вам заможних і знатних чоловіків.
– Може, графа. – Чи герцога.
Саме так.
Ходіть, вам обом потрібне нове вбрання.
– Нові черевики. – Й прикраси.
Що гарніше, то краще. Люцифере, ходи.
Люцифере!
Доброго ранку, Попелюшко! Чому ти так одяглася?
Бо йду на базар, тож не хочу, щоб мене впізнали.
Хочу здивувати принца гірляндою з квітів.
– Хочете зі мною? – Авжеж. Ходімо!
Ґас-Ґас іде з вами.
І не забувайте про традицію.
Подаруйте квіти одне одному під час бала, й ви завжди будете разом.
А вам не потрібна гірлянда з троянд для бала?
І його серце обов'язково буде вашим.
Анастасіє, що ти робиш?
Нічого. Я вже йду.
Усе так чудово пахне.
Хочете спробувати? Але обережніше. Вони гарячі.
Анастасіє, я так не думаю.
У цій крамниці все низької якості.
Із цих цеглин можна збудувати будинок.
Ходімо, Анастасіє.
І більше ані слова до того крамаря.
– Я забороняю! – Так, мамо.
У нього такий погляд,
я знаю, коли так дивляться.
Коли нудить?
Дуже смішно. Здається, вони закохалися.
Анастасія закохалася? Це безглуздя, Попелюшко!
Облиште ви. Закохатися може хто завгодно.
Крім Анастасії.
– Може, їй треба трохи допомогти. – Авжеж, добряче допомогти.
Мені теж багато допомагали, пригадуєте?
Треба подумати, як знову звести їх разом.
Я знаю! Ми виманимо їх на площу, а зробимо це ось як.
Пташки знімуть її капелюх.
Привернемо увагу пекаря. Приведемо сюди Анастасію.
Виманимо пекаря на вулицю. І вони зустрінуться біля крамниці.
Саме так, Ґасе. Вони так нічого і не зрозуміють.
– Гей! – Гаразд, народ…
Приверніть його увагу, але щоб було не надто вигадливо.
Миші в моїх багетах!
Люциферчику!
Ану поверніться! Огидні створіння!
З вами все гаразд?
О ні!
Анастасіє?
А ти що тут робиш у цьому вбранні?
Ти схожа на прачку.
Це не в мене яйце на обличчі.
Я бачила тебе в булочній.
Певно, він думає, що я…
Він бачив, що це сталося випадково. Не здавайся так швидко.
Що ти можеш знати? Ти ж красуня.
Тобі завжди було легко.
Легко? У мене зовсім інші спогади.
Анастасіє, ти лише потребуєш допомоги, от і все.
Якби я не була такою незграбною й некрасивою…
Слухай, може, завітаєш до замку?
Помиємо тебе, причепуримо й зведемо вас одне з одним.
Але мати заборонила мені! Вона думає, що він мене не вартий.
А я думаю, що вона помиляється. Пекар – чудовий хлопець.
І вміє готувати.
Люциферчику подобається Пом-Пом?
Миші допоможуть, якщо Люцифер пообіцяє більше за нами не ганятися!
Домовилися?
– Ось так. Як нова копійка. – Чого ти зупинилася?
Мати каже, що гарний вигляд – це найголовніше.
Звісно, ти бажаєш виглядати якнайкраще,
але це не головне.
Так, так, так. Мені потрібна нова зовнішність.
Зроби мене гарним, щоб виглядав шикарно
Красивим щоб був
Ми наллємо води, ти розслабся
Ти моя, тож не квапся
Ти всіх вражаєш
Мов холодною водою обливаєш
Який рідкісний погляд, а ті губи й волосся
Мов свіжого вітру подих, мені так здалося
Розчешемо волосся, пригладимо щетину
І нігті підстрижемо
Сукню мені й черевики красиві
І прикраси на одежу
Зустрічають бо по ній, щоб сподобатись безмежно
Розмалюй обличчя сильно
Не обличчя проте, а душа має бути красивою
Зроби з мене зірку, справжню красуню
Щоб за пояс я всіх засунула
Стильна сама, фігура точена, але на губах багато помади
Так чоловіка легко впіймати
Підстрижемо тут, зачешемо сюди
Красень ти будеш, хоч куди
Шерсть, вуса, ніс, підборіддя
Краса душі проте дуже рідка
Нареченою хочеш бути, головне – про душу не забути
А як щодо намиста?
– Люцифере! – Дурний кіт.
Пам'ятай, мухи радше летять на мед, ніж на оцет.
Що це значить? Кому потрібні ці мухи?
Щоб вразити пекаря, краще тобі бути з ним лагідною.
– І як це зробити? – Почни з посмішки.
Краще дай мені велике намисто.
Ну ж бо.
– І діти плачуть, коли мене бачать. – Ось так.
І він не зможе встояти.
Ти гадаєш?
А якщо мене застане мати?
Вона заборонила мені розмовляти з ним!
Час припинити виконувати чужі накази
й послухатися свого серця.
Уже пізно! Мені вже час іти!
А пекар?
Я можу провести тебе до його булочної.
Зустрінемося завтра опівдні на базарі?
Я вже не можу дочекатися!
Мамо, мені треба в місто. У нас закінчився хліб.
Гей!
Вибачте. Можна позичити карету? Дякую!
Чекатиму тебе біля візка з яблуками.
– Гадаєш, вони їй сподобаються? – Вони прекрасні!
Що? Що сталося?
Анастасіє!
Тікаймо!
Домовленість скасовано!
Не дивись на мене! У мене жахливий вигляд!
Зажди! Благаю!
Анастасіє!
Як ти сміла не послухатися мене?
Тобі було заборонено розмовляти з чим чоловіком!
Погляньте на неї! Який жах!
З нас глузуватиме все місто.
Ти вже достатньо осоромилася через цю дурню.
Дитя моє, ти знаєш, що я всім серцем бажаю тобі лише добра.
Ти заслуговуєш на краще. Ходімо.
Ні, мамо! Ти помиляєшся!
– Він такий милий. – А вона прекрасна.
Він романтик. І ми разом підемо на бал.
Дризелло, ходімо.
Дризелло!
Дякую! Я навіть у мріях не була такою щасливою.
Бачиш? Мрії здійснюються.
Наче непогано!
Але чогось бракує.
Ґас-Ґасе, де твій бант?
Ось він.
– Та-да! – Ідеально.
– Усе, закінчили! – Ви готові показати Попелюшці?
Дивіться! Ось вона.
Ходімо.
Салагадула мечіка була
Біббіді-боббіді-бу
Складемо до купи, що маємо ми?
Біббіді-боббіді-бу
Салагадула мечіка була Біббіді-боббіді-бу
Це творить дива, вірте чи ні Біббіді-боббіді-бу
Салагадула-мі і мечіка була-ру
Але трюк, ось він – грюк це біббіді-боббіді-бу
– Попелюшко! – Попелюшко!
Дивись, що ми зробили!
Обережно!
– Що це? – Це книга. Ми самі її зробили!
– Подобається? – Ба навіть дуже! Про що вона?
– Про всіх нас. – Це просто чудово!
Ви ж не хочете прочитати її разом, чи хочете?
– Чудово! – Овва!
Клас! Ура!
Дивіться!
Тут є ми всі. А все це – наші історії.
"Колись давно стояв величезний замок,
у якому жили принц і принцеса…"