Световната икономическа криза през 2008 г.
отне спестявания, работа и дом на десетки милиони хора.
Ето как се случи това.
ИСЛАНДИЯ
Население: 320 000
Брутен вътрешен продукт: 13 милиарда долара
Банкови загуби: 100 милиарда долара
Исландия е стабилна демокрация с висок жизнен стандарт.
И до онзи момент с извънредно ниски безработица и държавен дълг.
Имахме напълно развита обществена инфраструктура:
чиста енергия, производство на храни, риболовна промишленост
с квоти за регулирането й.
Добро здравеопазване и образование, чист въздух, ниска престъпност.
Тук е добро място за семеен живот.
Почти бяхме със статут "краят на историята".
Но през 2000 г. правителството започва политика на дерегулация.
Която има ужасяващи последици.
Първо за околната среда, а след това и за икономиката.
Започват с разрешаването на мултинационални корпорации -
като "Алкова" - да строят гигантски заводи за добив на алуминий,
както и да използват геотермичните и водните енергийни източници.
Много от най-красивите райони в планинската част,
с най-впечатляващите цветове, са горещи извори.
Така че нищо не идва без последствия.
По същото време правителството приватизира
трите най-големи банки на Исландия.
Резултатът е най-чистият експеримент
за финансова дерегулация, провеждан някога.
Септември 2008
Финансите взеха връх и... малко или повече разрушиха страната.
За период от 5 години тези три малки банки,
които никога не са работили извън Исландия,
взимат назаем 120 милиарда долара,
десет пъти повече от стойността на исландската икономика.
Банкерите се къпят в пари един друг, както и техни приятели.
Появи се огромен балон.
Акциите се качиха за отрицателно време,
жилищата поскъпнаха повече от два пъти.
Исландският балон дава тласък на хора като Йон Асгер Йохансон.
Той взима в заем милиарди от банките,
за да започне луксозен бизнес в Лондон.
Купува си частен раиран самолет, яхта за 40 млн. долара
и луксозен мезонет в Манхатън.
Вестниците пишат винаги: този милионер купи тази компания
в Англия или Финландия, Франция или където и да е.
Вместо да напишат: Този милионер взе милиард долара заем,
за да купи тази компания, и ги взе от вашата местна банка.
Банките създават инвестиционни фондове и същите банки съветват вложителите
да изтеглят парите си и да ги вложат в тези фондове.
Много прилича на финансова пирамида, нали?
Американски счетоводни фирми като KPMG одитират исландските банки,
и инвестиционни фондове, но не откриват нищо нередно.
И американските рейтингови агенции казват, че в Исландия е чудесно.
През февруари 2007 г. агенциите решиха да вдигнат рейтинга на банките
до най-високото възможно ниво ААА!
До тук се стигна заради правителството,
което пътуваше с банкерите като ПР-шоу.
Когато в края на 2008 г. банките в Исландия колабират
за 6 месеца безработицата се утроява.
Не остана никой незасегнат в Исландия.
Значи много хора са загубили спестяванията си?
Да, това се случи.
Държавните регулатори, които трябва да защищават гражданите на Исландия
не правят нищо.
Примерно двама юристи от регулатора отивате в банка,
за да обсъдите някакви проблеми.
Като стигнете, виждате 19 джипа, паркирани пред банката.
Влизате в нея, а пред вас стоят 19 адвокати, подредени...
отлично подготвени, готови да сразят всеки аргумент, който изтъкнете.
А ако все пак се справите добре, ще ви предложат работа.
Една трета от експертите във финансовите регулатори
преминават на работа в банките.
Но това е всеобщ проблем, в Ню Йорк имате същия проблем, нали?
Sony Pictures Classic представя:
филма на Чарлз Фъргюсън
ВЪТРЕШНА АФЕРА
Какво мислите за печалбите на Уолстрийт?
Прекомерни!
Пол Вокър, бивш шеф на Федералния резерв
Казвали са ми, че е извънредно трудно за МВФ да критикува САЩ.
Не бих казал.
Доминик Строс-Кан Управляващ директор на МВФ
Искрено съжаляваме, че нарушихме федералните закони.
текста чете: Мат Деймън
Удивително е колко много кокаин използват работещите на Уолстрийт,
и следващия ден да са отново на работа.
Доскоро не знаех какво са кредитни деривативни контракти.
Но аз съм малко старомоден.
Джордж Сорос Милиардер, инвеститор, филантроп
Дали Лари Самърс се разкайва?
Не съм чул признания.
Барни Франк - председател на Комисията по финансови услуги
Правителството просто пишеше чекове:
това е план А, това план Б, това план В...
Бихте ли подкрепили контролирането на мениджърските възнаграждения?
Не, не бих.
Дейвид МакКормик, зам.-министър на финансите при Буш
Доволен ли сте от закона за заплатите във финансовия сектор?
Ако заплатите са оправдани - да.
Мислите ли, че са оправдани? - Да, мисля.
Скот Талбот - лобист
И помогнахте на тези хора да взривят света?
Вие го казвате.
Те са имали огромни частни печалби, за сметка на обществени загуби.
Андрю Шенг - главен съветник, Комисия за банково регулиране, Китай
Когато започвате да мислите,
че изведнъж може да спечелите, е много трудно да се устои.
Ли Сиен Лунг Министър-председател на Сингапур
Аз съм загрижена, че много хора искат да върнат отново стария начин,
начина, по който работеха преди кризата.
Кристин Лагард Министър на финансите, Франция
Получавах много имейли от банкери,
които пишеха "Не ме цитирайте, но наистина съм обезпокоен".
Джилиан Тет - главен редактор във "Файненшъл Таймс"
Защо според вас не е направено по-сериозно разследване?
Защото тогава ще бъдат открити виновните.
Нуриел Рубини - професор, преподавател
Мислите ли, че в това училище има някакъв конфликт на интереси?
Не виждам нещо подобно.
Глен Хъбард - декан, съветник при Дж. Буш
Е. Спитзър - прокурор, бивш губернатор на Ню Йорк
Регулаторите не си вършеха работата. Всеки сигнал, който изпращах
докато бях главен прокурор, те просто не го искаха.
Продуцент, сценарист и режисьор Чарлз Фъргюсън
15 септември 2008 г.
През уикенда "Леман Брадърс", една от най-авторитетните инвестиционни банки,
бе принудена да обяви банкрут; днес друга, "Мерил Линч", се продава.
Вече се говори за криза... Финансовите пазари днес се сринаха.
Драматична развръзка за два гиганта от Уолстрийт...
Криза, паника...
През септември 2008 г. банкрутът на инвестиционната банка "Леман Брадърс"
и срутването на най-голямата в света застрахователна компания Ей Ай Джи
натиснаха спусъка на глобалната световна криза.
През нощта страх завладя азиатските борси...
Борсите паднаха в пропастта на най-големият спад в историята.
Цените на акциите продължиха да падат като последица от колапса на "Леман".
Резултатът бе световна рецесия,
струваща на света десетки трилиони долари,
оставила 30 млн. души без работа
и удвоила държавния дълг на САЩ.
Ако анализирате резултата: структурата на цената на акциите, на имотите,
след това структурата на приходите от заплати, 15 млн. души по света
ще бъдат отново под линията на бедността.
Това е една много, много скъпа криза.
Тази криза не беше случайност.
Тя бе причинена от неконтролирана индустрия.
От 1980 г. възходът на финансовия сектор в САЩ
предизвиква серия от увеличаващи се по тежест финансови кризи.
Всяка следваща криза причинява повече щети,
докато индустрията печели все повече и повече пари.
Част 1. КАК СТИГНАХМЕ ДОТУК
След Великата депресия, САЩ имат 40 години непрекъснат растеж,
без нито една финансова криза.
Финансовият сектор е строго регулиран.
Повечето банки са местен бизнес
и им е забранено да спекулират със спестяванията на вложителите.
Инвестиционните банки, занимаващи се с търговия на ценни книжа,
са малки, частни партньорства.
В традиционния за инвестиционното банкиране модел на партньорство
партньорите осигуряват парите.
И е съвсем логично да наблюдават парите много внимателно.
Те са искали да живеят добре, но не и да поемат прекален риск.
Пол Вокър е работил в министерството на финансите на САЩ,
бил е председател на ФЕД - Федералния резерв през 1979 - 1987 г.
Преди да влезе в правителството, е финансист в банка "Чейс Манхатън".
Когато напуснах "Чейс" през 1969 г.,
мисля, че доходът ми беше около 45 000 долара годишно.
През 1972 г. "Морган Стенли"
са имали приблизително 110 служители.
Един офис и капитал от 12 млн долара.
Сега "Морган Стенли" има 50 000 служители
и капитал от няколко милиарда и офиси по цял свят.
През 80-те, финансовата индустрия експлодира.
Инвестиционните банки стават публични,
привличайки огромно количество пари чрез акции.
Хората от Уолстрийт започват да стават богати.
Имах приятел, който търгуваше с ценни книжа
в "Мерил Линч" през 70-те.
През нощта работеше като кондуктор във влак,
защото имаше три деца и не можеше да ги издържа от търговията с акции.
През 1986 г. той направи милиони и си мислеше, че защото е умен.
Най-важната задача на бизнеса пред нацията
е да възстанови икономическия просперитет.
През 1981 г. президентът Рейгън назначава за министър на финансите
директорът на банка "Мерил Линч" - Доналд Рийгън.
Уолстрийт и президентът се гледат очи в очи.
Говорил съм с много хора от Уолстрийт,
те също напълно подкрепят президента.
Администрацията на Рейгън, подкрепена от икономисти и финансовото лоби,
започва 30-годишен период на финансова дерегулация.
През 1982 г. Рейгън освобождава от регулация
спестовните и кредитните фирми, разрешавайки им да правят
рискови инвестиции с парите на техните вложители.
В края на десетилетието фалират стотици кредитни и спестовни компании.
Тези кризи струват на данъкоплатците 124 милиарда долара,
а на много хора и спестяванията.
Може би това е най-големият банков грабеж в историята ни.
Много финансови директори отиват в затвора
за фалит на поверените им компании.
Един от най-показателните случаи е Чарлз Кийтинг.
Когато през 1985 регулаторите започват разследване срещу него,
Кийтинг наема икономист на име Алън Грийнспан.
В това писмо до регулаторите Грийнспан хвали
бизнес плана на Кийтинг и казва, че не вижда риск в това
Кийтинг да инвестира парите на клиентите си.
Според слуховете Кийтинг платил на Грийнспан 40 000 долара.
Малко по-късно Чарлз Кийтинг влиза в затвора.
Що се отнася до Алан Грийнспан президентът Рейгън го назначава
за управител на Американската централна банка - Федералния резерв.
Грийнспан бе преназначен от президентите Клинтън и Буш.
По времето на Клинтън дерегулацията продължава, ръководена от Грийнспан
и финансовия министър Роберт Рубин,
бивш директор на инвестиционната банка "Голдман Сакс",
и Лари Самърс - професор по икономика от Харвард.
Ставайки все по-силен, финансовият сектор от Уолстрийт,
разполагащ с лобисти и много пари,
стъпка по стъпка превзема политическата система,
както демократи, така и републиканци.
В края на 90-те финансовият сектор се концентрира
в няколко гигантски фирми.
Всяка от тях е толкова голяма,
че фалитът й може да засегне цялата система.
Администрацията на Клинтън им помогна да се разраснат още повече.
През 1998 г. "Ситикорп" и "Травелърс" се сливат в "Ситигруп" -
най-голямата финансова компания в света.
Сливането нарушава "Глас-Стийгъл" - закон, приет след Голямата депресия,
който предпазва банки с влогове на частни лица
да се включват в рискови инвестиции.
Беше незаконно да се придобие "Травелърс". Грийспан не каза нищо.
Федералният резерв бламира закона за 1 година, а после го промениха.
През 1999 година, с усилията на Самърс и Рубин,
конгресът приема закона "Грам-Лийч-Блайли".
Известен и като закона, оневиняващ "Ситигруп".
Той отменя "Глас-Стийгъл" и разчиства пътя за бъдещи сливания.
По-късно Робърт Рубин ще спечели 126 млн.
като вицепрезидент на "Ситигруп". Той отказа интервю за този филм.
Защо има големи банки? Защото банките обичат властта на монопола,
защото банките обичат властта на лобизма,
защото банките знаят, че когато са твърде големи, ще бъдат спасени.
Пазарите по принцип са нестабилни или поне потенциално нестабилни.
Могат да се сравнят с танкери -
те се много големи и затова товарите се разделят от прегради,
които да предпазят нефта от разплискване,
за да не се преобърне корабът.
Видът на кораба изисква да се вземе това предвид.
И след Депресията регулацията осигуряваше
силно устойчиви прегради.
А дерегулацията доведе до премахване на преградите.
Следващата криза идва в края на 90-те.
Инвестиционните банки подхранват балона на интернет компаниите.
Чийто крах настъпи през 2001 г.
Това причини загуби от 5 трилиона долара.
Комисията за ценни книжа и борси -
федерална агенция, създадена по време на депресията,
за да регулира инвестиционното банкиране, не прави нищо.
При липса на смислени действия от властите, а такива няма,
и при явен провал в саморегулирането е ясно, че трябва да се намеси друг,
който да осигури необходимата защита.
Разследването на Спитзър показва, че банките рекламират
интернет компании, знаейки, че те ще се провалят.
Борсови анализатори получават премии в зависимост колко клиенти привличат
и публично говорят едно, а в частни разговори съвсем друго.
"Инфоспейс" получава най-високия рейтинг,
а преди това е определена като боклук.
"Иксайт" - също високо оценена, преди това е наричана "парче боклук".
В своя защита много от инвестиционните банки
не казваха "вие грешите", а казваха:
Всички го правят и знаят, че не бива да се разчита на тези анализи.
През декември 2002 г. десет инвестиционни банки
се спасяват от съд, плащайки глоба от общо 1,4 млрд. долара
и обещават да променят начина си на работа.
Скот Талбот е главен лобист на Кръглата маса за финансови услуги,
една от най-мощните групи във Вашингтон,
в която са представени почти всички световни финансови компании.
Доволен ли сте от факта, че няколко от вашите компании членки
са замесени в криминална дейност?
Бъдете по-конкретен. - Добре...
И първо, всякаква престъпна дейност е неприемлива, точка.
Когато започна дерегулацията, най-големите финансови фирми
бяха уличени в пране на пари, измами на клиенти, документни измами.
И пак, и пак, и пак...
"Джей Пи Морган" подкупва държавни служители
"Ригс Банк" пере пари на чилийския диктатор Аугусто Пиночет
"Креди Суис" помага за изпиране на пари от иранската ядрена програма
и от космическата програма на Иран, която разработва балистични ракети.
Всяка информация, свързваща ги с Иран, щеше да се отстрани.
Банката беше глобена с 536 млн. долара.
"Сити банк" помага за изнасянето на 1,5 млн. наркодолара от Мексико.
Казвали ли сте й "Изчисти всички документи, свързани със сметката"?
Казах го на шега и беше съвсем в началото.
Не го мислех сериозно.
Между 1998 и 2003 г. "Фани Мей" надписва печалбите си
с повече от 10 млрд. долара.
Тези счетоводни стандарти са твърде сложни и изискват решения,
от които експертите често не са доволни.
Франклин Рейнс, бивш бюджетен директор
в администрацията на Клинтън, получава над 52 млн. долара бонуси.
Ю Би Ес е уличена да помага на заможни американци да крият данъци
и отказва да сътрудничи на правителството.
Бихте ли ни посочили имена?
Ако имаме договореност... - Без уговорки!
Признавате ли, че сте участвали в измама?
Как банките помогнаха на аферата "Енрон"
Но докато "Енрон" е заплашена от безпрецедентни глоби,
на инвестиционните фирми не се налага да обясняват дейността си.
Когато сте голям и работите с много продукти и клиенти, стават грешки.
Финансовата индустрия сякаш е близка с престъпността,
това е като нейна отличителна черта.
Кога беше последният път,
когато "Сиско" или "Интел", или "Гугъл", "Апъл", "Ай Би Ем"...
Да, напълно съм съгласен за технологичните компании,
но технологиите по принцип са творчески бизнес,
където стойността и печалбата се повишават,
когато създадете нещо ново и различно.
Започвайки от 90-те години, дерегулацията и облекченията
водят до бум на сложни финансови продукти, наречени деривати.
Икономисти и банкери твърдят, че те правят пазара по-сигурен.
Но вместо това той става нестабилен.
След края на Студената война много бивши физици и математици
решават да приложат уменията си
не за военни технологии, а на финансовите пазари.
И заедно с инвестиционните банки и хедж фондове...
Създават други оръжия? - Точно така.
Както казва Уорън Бъфет "Оръжия за масово разоряване".
Регулатори, политици и бизнесмени не приемат сериозно,
че финансовите иновации са заплаха
за стабилността на финансовата система.
Използвайки деривати, банкерите могат да залагат на всичко.
Могат да залагат на цената на петрола,
за фалит на дадена компания, дори на прогнозата за времето.
В края на 90-те години дериватите представляват
нерегулиран пазар за 15 трилиона долара.
През 1998 някой се опитва да ги регулира.
Бруксли Борн, отличничка от Станфорд,
бе първата жена, написала рецензия на Конституцията.
След период на работа с деривати,
Борн е назначена от президента Клинтън
за председател на Комисията по търговия с фючърси,
която наблюдава пазара на деривати.
Бруксли Борн ме попита дали бих дошъл да работя с нея.
Решихме, че това е сериозен и потенциално нестабилен пазар.
През май 1998 г., Комисията издава препоръки за регулация на дериватите.
Финансовото министерство отговаря незабавно.
Така се случи, че влязох в офиса на Бруксли,
а тя тъкмо оставяше слушалката.
Видях как кръвта се отдръпна от лицето й.
Погледна ме и каза:
Беше Лари Самърс. При него са 13 банкери.
Държал се много грубо,
почти й наредил да спре.
Банкерите бяха много зависими от печалбата на тази дейност
и това доведе до титанична битка
за предотвратяване регулирането на тези инструменти.
Малко след обаждането на Самърс Грийнспан, Рубин и Артър Левит
публикуват изявление, заклеймяващо Борн
и препоръчващо на законодателите дериватите да останат извън регулация.
Регулирането на транзакции от деривати,
договорени частно от професионалисти, не е необходимо.
За жалост, властта й бе отнета от администрацията на Клинтън,
а след това в конгреса през 2000 г.
чрез сенатор Фил Грам прокараха поправки,
които изключваха дериватите от регулация.
Това е отворен пазар, което намалява нуждата от регулиране.
Убеден съм, че това е правилно.
След напускане на сената Фил Грам става вицепрезидент на UBS.
От 1993 г. съпругата му Уенди е в директорския борд на "Енрон".
Нашата голяма надежда е,
че тази година законът ще бъде приет във вид,
създаващ сигурност относно финансовите деривати.
По-късно Лари Самърс печели 20 млн.
като консултант на хедж фонд, работещ изцяло с деривати.
Искам да изразя подкрепата си към думите на министър Самърс.
През декември 2000 г. Конгресът приема
закон за модернизиране на стоковите фючърси.
Написан с помощта на финансовото лоби,
той забранява контрола над дериватите.
Това даде старт на надпреварата.
Употребата на деривати и други финансови иновации
се разви неимоверно след 2000-та година.
Нека Бог да ми е на помощ! - Бог да ми е на помощ!
Когато през 2001 г. президент става Джордж У. Буш,
финансовият сектор е много по-печеливш,
концентриран и по-мощен от преди.
Доминиращи в тази индустрия са 5 инвестиционни банки,
два финансови конгломерата,
три застрахователни компании
и три рейтингови агенции.
А свързването им заедно създаде хранителна верига - нова система,
свързваща трилиони долари от ипотеки и други заеми
с инвеститори от цял свят.
Преди 30 години, ако искахте заем за къща,
този, който ви дава парите, очаква да ги върнете -
вземате нещо, което трябва да върнете.
Затова подсигурихме системата така, че хората даващи кредити
да не са изложени на риск от неплащане.
При старата система, когато някой плаща месечната си вноска,
парите отиват при неговия заемодател.
Ипотеките се изплащат дълго и кредиторите са внимателни.
При новата система кредиторите продават
ипотеките си на инвестиционни банки.
Инвестиционните банки комбинират хиляди ипотеки и други заеми,
включващи заеми за автомобил, студентски заеми и кредитни карти,
за да създадат сложни деривати -
Структурирани облигационни емисии: СОЕ.
После инвестиционните банки продават СОЕ на инвеститори.
И когато някой плаща по ипотека,
парите отиват при инвеститорите от цял свят.
Инвестиционните банки плащат на рейтингови агенции за оценка на СОЕ
и на много от тях е даден рейтинг ААА,
най-високата възможна оценка.
Ето защо СОЕ се предпочитат от пенсионните фондове,
които могат да инвестират само в книжа от най-висок клас.
Тази система е бомба с часовников механизъм.
Кредиторите вече не се интересуват дали ще си върнат парите.
Започват да раздават по-рискови заеми.
И инвестиционните банки не са загрижени,
колкото повече облигации продават, толкова по-голяма е печалбата им.
Рейтинговите агенции получават парите си от банките
и не носят отговорност за грешни оценки.
Това беше опасна игра, но тъй като нямаше регулаторни ограничения,
започна трескаво раздаване на повече и повече заеми.
Между 2000 г. и 2003 г.
броят на ипотеките се увеличава четири пъти.
Никой от тази хранителна верига, от началото до края,
не се интересуваше от качеството на направените ипотеки.
Интересуваха се само как да увеличат броя им и да си получат своя пай.
След 2000 г. има голямо увеличение
на така наречените събпрайм - най-рисковите заеми.
Но когато хиляди високорискови заеми бяха комбинирани в СОЕ,
много от тях получиха рейтинг ААА.
Сега не би било възможно да се създават деривативни продукти,
без да покриват тези рискове -
без да има самоучастие,
което да ограничава риска,
който може да бъде поет и т.н.
А те не са правили това, така ли?
Не са го направили, а е трябвало.
Значи са знаели, че правят нещо опасно?
Мисля, че са знаели.
Инвестиционните банки предпочитат рисковите кредити,
защото имат по-високи лихви. Това води до хищно кредитиране.
Хората ненужно са подтиквани към рискови кредити,
а много са дадени на потребители, които не могат да ги плащат.
Всички премии, които се предлагаха на ипотечните брокери,
бяха свързани с продажбите на най-печелившите продукти,
а те бяха хищнически заеми.
Печелят повече, ако ви пробутат рисков кредит. И това правеха.
Част 2. БАЛОНЪТ 2001 - 2007
Внезапно стотици милиарди долари годишно
потичат през тази схема.
Щом всеки може да си позволи ипотека,
продажбите на жилища и цените им скачат до небето.
Резултатът беше най-големият финансов балон в историята.
Недвижимите имоти са истински, можете да видите активите си,
да живеете в активите си, да ги отдавате под наем.
Възникна безсмислен бум в жилищното строителство
заради апетитите на финансовия сектор,
движейки се на принципа "където всички, там и ние".
Последният път, когато имаше жилищен балон, бе в края на 80-те.
Тогава увеличението на цените бе слабо.
Но доведе до сравнително тежка рецесия.
От 1996 до 2006 година цените на жилищата се удвояват.
С билет за 500 долара те дойдоха да чуят как да купят
своята част от американската мечта.
"Голдман Сакс", "Беар Стърнс", "Леман Брадърс", "Мерил Линч",
всички бяха в тези рискови заеми,
които се увеличиха от 30 млрд.
до над 600 млрд. годишно за период от десет години.
И те знаеха какво става.
"Кънтриуайд Файненшъл" - най-големият рисков кредитор,
дава кредити на обща стойност 97 милиарда долара.
Това му донася печалба над 11 милиарда долара.
На Уолстрийт годишните парични бонуси скачат главоломно.
Брокери и директори стават много богати по време на балона.
"Леман Брадърс" са най-големият посредник по рискови кредити.
Техният директор Ричард Фълд занася вкъщи 485 милиона долара!
Кредитният балон донесе на Уолстрийт стотици милиарди долари печалба.
От 2006 около 40% от общата печалба на 500-те водещи фирми
идваше от финансови институции.
Това не беше истинска печалба, истински доход. Бяха просто пари,
създадени чрез системата и вписани като приход.
Три години по-късно съвсем логично бяха заличени.
От днешна гледна точка това беше една голяма национална
и не само национална, световна пирамидална схема.
Въпреки че законът дава власт на Федералния резерв
да регулира ипотечното кредитиране,
председателят Алън Грийнспан отказва да го прави.
Той отхвърли регулацията, каза: "Дори не вярвам в това."
20 години Робърт Ганайзда оглавява "Грийнлайнинг",
организация за защита на потребителите.
Редовно е имал срещи с Грийнспан.
Дадохме му пример с "Кънтриуайд" -
Сто и петдесет различни сложни лихви по ипотеки.
Той каза, че трябва да си доктор по математика, за да разбереш
кое е добро за теб и кое не.
Помислихме, че ще предприеме действия.
Но щом разговорът продължи,
стана ясно, че ще отстоява своята идеология.
Имахме нова среща с Грийнспан през 2005 г.
По правило срещите са две годишно, но не по-малко от веднъж.
Той така и не промени мнението си.
Алън Грийнспан отказа да бъде интервюиран.
В този невероятен свят на светкавични комуникации
свободното движение на капитала
помага за създаване на най-голямото благоденствие в човешката история.
Комисията за ценни книжа не предприема никакво разследване
на банките по времето на балона.
146 човека са съкратени от Комисията за ценни книжа.
Потвърждавате ли това? - Да!
Мисля, че имаше систематично
изкормване, наречете го както искате,
на комисията и нейните способности чрез съкращаване на персонала.
Отделът за управление на риска е намален до, как казахте, до един?!
Да, този служител беше целият отдел, той гасеше лампите вечер.
По време на балона инвестиционните банки взимат огромни заеми,
за да купуват още ипотеки и да създават повече емисии СОЕ.
Съотношението между заемния и собствения капитал на банката
се нарича задлъжнялост.
Колкото повече заемат, толкова по-голяма е задлъжнялостта.
През 2004 г. Хенри Полсън, изп. директор на "Голдман Сакс",
убеждава Комисията за ценни книжа и борси
да отслаби ограниченията и да разреши на банките
рязко да увеличат заемния капитал.
По този начин Комисията дава възможност
на банките да играят още по-хазартно.
Това бе глупост, не знам защо го направиха, но го направиха.
На 28.04.2004 г. Комисията за ценни книжа
обсъжда вдигане на лимитите на инвестиционните банки.
Казвахме, че те са големите играчи, което беше вярно.
Но това значи, че ако нещо се обърка, ще стане страшно голяма каша.
На тези нива очевидно имаме работа
с извънредно сложни финансови институции.
Те извършват голяма част от дейността с деривати в САЩ.
Говорихме с някои от тях какви да бъдат приемливите нива.
Фирмите се съгласиха, че тази стойност е приемлива.
Приемат ли членовете на комисията новите предложения?
Да, да, да. - Прието. С явно гласуване.
Закривам заседанието.
Нивото на задлъжнялост във финансовата система
стана плашещо.
Съотношението при някои банки се качи до 33 към 1,
което значи, че ако стойността на активите им намалее само с 3%,
те ще изпаднат в несъстоятелност.
Имаше и друга цъкаща бомба във финансовата система.
Ей Ай Джи, най-голямата застрахователна компания в света,
продава голямо количество деривати наречени кредитни суапове - CDS.
За инвеститори, които притежават СОЕ,
кредитните суапове са като застраховка.
Инвеститор, който купува кредитен суап,
плаща вноски към Ей Ай Джи.
Ако СОЕ тръгнат надолу,
Ей Ай Джи се задължава да възстанови загубата.
Но за разлика от обикновените застраховки,
спекулантите могат да купуват суапове за книжа, които не притежават.
В застраховането може да застраховате само ваша собственост.
Примерно аз и вие - аз имам жилище, но само аз мога да го застраховам.
А в света на дериватите всеки можеше да застрахова моето жилище.
Вие или още 50 човека бихте могли да застраховате моята къща.
Какво ще стане, ако къщата изгори?
Загубите ще са толкова, колкото са всички застраховки.
Тъй като кредитните суапове са извън регулация,
Ей Ай Джи не заделя пари за покриване на евентуални загуби.
Вместо това плаща големи бонуси на служителите,
когато сключват успешна сделка.
Само че ако СОЕ тръгнат зле, това ще повлече и Ей Ай Джи.
Хората бяха поощрявани да поемат огромни рискове.
В доброто време те създаваха
краткосрочни приходи и печалби, от там и бонуси,
но в по-дълга перспектива обричаха фирмите на фалит.
Това е напълно извратен начин за възнаграждение.
Лондонският филиал на Ей Ай Джи
издава кредитни суапове за 500 млрд. по време на балона.
Много от тях за облигации, базирани на рискови ипотеки - събпрайм.
Ей Ай Джи печели 3,5 млрд. долара от 2000 до 2007 година.
Джоузеф Касано, ръководител в Ей Ай Джи,
печели 315 милиона долара.
Джоузеф Касано, август 2007 г.: Трудно е да си представя сценарий,
независимо по каква причина,
при който бихме могли да загубим дори 1 долар при тези транзакции.
През 2007 одиторите на Ей Ай Джи се опитват да ги предупредят.
Един от тях, Джоузеф Сейнт Денис, напуска в знак на протест,
защото Касано постоянно пречи на проверките му по счетоводните книжа.
Нека ви кажа за един човек, който не получава бонус,
когато всички получаваха - Сейнт Денис.
Г-н Сейнт Денис, който се опитва да предупреди и двама ви,
че се забърквате в големи проблеми, напуска възмутен и не получава бонус.
През 2005 г. Рагурам Раджан, тогава главен икономист на МВФ,
изнася доклад на годишния симпозиум в Джаксън Хол -
най-елитната банкова конференция в света.
Кои бяха присъстващите? - Управители на централни банки,
начело със самия г-н Грийнспан,
Бен Бернанке,
Лари Самърс беше там, Тим Гейтнър също.
Темата на доклада бе:
"Дали финансовото развитие прави света по-рисков?"
Изводът беше - да, рискът се увеличава.
Раджан разглежда стимулите, водещи до големи парични бонуси,
базирани на краткосрочни печалби, но без наказания при загуба по-късно.
Раджан твърди, че бонусите поощряват поемането на рискове,
които биха унищожили собствените им фирми,
дори цялата финансова система.
Много е лесно да се отчете изпълнение, поемайки повече риск.
Това, което трябва да се направи, е да се компенсира рискът.
И точно тук е "заровено кучето".
Раджан уцелва десетката.
Всъщност той казва:
"Твърдите, че сте намерили начин за голяма печалба при малък риск,
но всъщност е при голям риск." Там е сериозната разлика.
Самърс взе думата.
Мислеше, че критикувам
промените във финансовия свят
и беше загрижен за регулациите, които можеха да преобърнат промяната.
В общи линии ме обвини, че съм назадничав.
Искаше гаранции, че няма да създадем някакъв нов пакет от регулации,
за да ограничим финансовия сектор.
Лари Самърс отказа да бъде интервюиран.
Ако можехте да спечелите 2 млн., или 10 млн. за година,
въвличайки в риск фирмата, за която работите,
но без последствия за вас, бихте ли го направили?
Повечето работещи на Уолстрийт казваха: "Разбира се, аз го правя."
Хамптънс, на 2 часа от Ню Йорк
Никога не беше достатъчно. Никога не искаха къща, една къща.
Искаха пет къщи, също така и скъп мезонет на Парк авеню.
Искаха да имат собствен самолет.
Мислите ли, че възнагражденията в този сектор бяха твърде високи?
Мисля, че не бих използвал
думите "твърде високи". Имам предвид, че е относително.
Имате къща във Флорида за 40 млн. с изглед към океана,
лятна вила в Сън Вали, Айдахо,
със съпругата ви имате колекция картини на стойност милиони.
Ричард Фулд никога не се е появявал в залата за търговия.
Постоянно имаше съветници някъде горе.
Имаше собствен асансьор, не се отбиваше никъде другаде.
Асансьорът бе програмиран така,
че само шофьорът му сутрин можеше да го извика,
когато охраната е готова,
имаше само 2 или 3 секунди, в които можеше да види хората,
след което се качваше направо на 31 етаж.
Леман са имали собствени самолети?
Да. - Колко бяха?
Шест, включително Боинг 767, както и хеликоптер.
Ясно. Не са ли много?
Ние работим с личности първа класа, а първокласните личности знаят всичко.
Банкирането стана състезание, сещате се,
моят е по-голям от твоя, такива неща... Всички бяха в играта.
Сделки за 50 млрд. не се брояха за големи, затова правехме за 100 млрд.
Тези хора са импулсивни, склонни към голям риск.
Джонатан Алперт е терапевт, чиито клиенти са брокери от Уолстрийт.
Рискът е част от тяхното поведение, от характера им,
което си личи и в поведението им извън работата.
Бе нормално за тях да посещават стриптийз барове,
да ползват наркотици. Знам, че имат достъп до кокаин, до проститутки.
"Ню Йорк Таймс":
ВИП клуб в Челси смята, че 80% от клиентите му са от Уолстрийт.
Невролози са направили научен експеримент
изследвали са хора чрез ядрено-магнитен резонанс,
докато те играят игра с награда парична печалба.
Изследванията показали, че паричната печалба
стимулира същия дял на мозъка, както и кокаинът.
Много хора са пристрастени към това поведение,
да са успешни, да бъдат повишени, да бъдат признати.
Според статия на Блумбърг брокерите в Ню Йорк харчат
5% от доходите си в развлекателния бизнес,
това включва еротични клубове, проститутки и наркотици.
Брокер от Ню Йорк завежда дело срещу фирмата в която работи,
трябвало е да наема проститутки, които да забавляват клиентите.
Имаше очевидно неразбиране за въздействието,
което могат да окажат тези постъпки върху обществото и семейството.
Нямаха проблем да ползват проститутка и после да се приберат при жена си.
Кристин Дейвис е управлявала елитен клуб за проститутки,
разположен близо до фондовата борса.
Колко клиенти имахте? - Около 10 000 по него време.
Wicked models: Цените започват от 1000$ на час...
Каква част бяха от Уолстрийт?
Около 40% до 50% от най-луксозните клиенти.
Всички големи фирми от Уолстрийт ли участваха? "Голдман Сакс"?
"Леман Брадърс" - всички участваха.
"Морган Стенли" не чак толкова.
Но мисля, че от "Голдман" бяха доста, доста много.
Много клиенти се обаждаха да осигуря Ламборгини за една нощ с момиче.
Всички тези момчета харчеха служебни пари.
Имах много кредитни карти от различни финансови фирми.
Услугите се таксуваха като ремонт на компютри...
...търговски анализи, консултации и подобни...
Давах им празна бланка и казвах: Напишете каквото искате.
Подобно поведение било ли е присъщо и на висшия мениджмънт?
Абсолютно да! Знам конкретни случаи.
Дори до най-високо ниво.
Мой приятел от фирма с голяма финансова тежест ми каза:
"Време е да научиш истината за рисковите ипотеки."
В неговия офис се срещнах с компютърен специалист,
който направи анализи, беше вълнуващо,
за около три секунди компютърът изчисли
този резултат на "Голдман Сакс".
Беше истинско бедствие.
Ипотеките бяха средно за 99,3% от стойността на жилището.
Тоест купувачите не влагат свои пари.
Ако нещо се объркаше, щяха да изоставят ипотеката.
Това не е истинско кредитиране, нали? Трябва да си луд.
Но някак сте направили 8 000 такива кредити
и момчетата от "Голдман Сакс" и агенциите за кредитен рейтинг
оценяват две трети от кредитите с ААА,
т.е. толкова са надеждни, колкото държавните ценни книжа.
Пълна лудост!
"Голдман Сакс" продават книжа за поне 3,1 млрд. долара
от отровните СОЕ през първата половина на 2006 година.
Изпълнителен директор на "Голдман Сакс" е Хенри Полсън,
най-високоплатеният ръководител на Уолстрийт.
Май, 2006 г. Добро утро. Добре дошли в Белия дом.
Радвам се да обявя, че ще предложа Хенри Полсън за финансов министър.
Цял живот се е занимавал с бизнес, познава финансовите пазари отблизо,
спечелил си е репутация като откровен и почтен.
Сигурно си мислите, че Полсън трудно ще свикне
с малката министерска заплата?
Но поемайки поста финансов министър, той прави сделката на живота си.
Полсън трябва да продаде своя дял от "Голдман" на стойност 485 млн.,
за да започне работа в правителството.
Но заради закон, прокаран от президента Буш старши,
той не дължи данъци по сделката. Така си спестява 50 милиона долара.
През 2007 г. Алън Слоан публикува статия
за дейността на Полсън като изпълнителен директор.
Статията излезе през октомври 2007 г.
Една трета от ипотеките вече бяха просрочени.
А в момента повечето от тях.
Сред закупилите такива книжа, които днес са без стойност,
е пенсионен фонд от Мисисипи,
който изплаща пенсии на над 80 000 души.
Фондът губи милиони и в момента води дело срещу "Голдман Сакс".
Средна годишна пенсия от фонда - 18 750 долара;
Средна годишна заплата в "Голдман Сакс" - 600 000 долара;
Бонуси на Полсън за 2005 г. - 31 млн. долара.
В края на 2006 г. "Голдман" прави крачка напред.
Не само, че продават отровни облигации,
но и започват да залагат срещу тях.
Докато обясняват на клиентите колко висококачествени инвестиции са те!
Купувайки кредитни суапове от Ей Ай Джи,
"Голдман" могат да залагат на книжа, които не притежават
и да получат пари, ако книжата се обезценят.
Питах ги дали някой се е свързал с клиентите и да каже:
"Вижте какво, вече не харесваме този вид ипотеки
и искаме да го знаете."
Не ми отговориха нищо, но усетих смях в телефонната слушалка.
"Голдман Сакс" купуват суапове за поне 22 млрд. от Ей Ай Джи.
"Голдман" се досещат, че толкова голяма сума
може да доведе до фалит Ей Ай Джи и похарчват 150 млн. долара,
застраховайки се от фалит на Ей Ай Джи.
През 2007 г. "Голдман" отиват още по-далеч.
Пускат СОЕ, направени така, че колкото повече губят клиентите им,
толкова повече пари печели "Голдман Сакс".
Всички от "Голдман Сакс" отказаха интервю.
През април 2010 бяха принудени да говорят пред Конгреса.
Продали сте книжа от "Тимбъруолф" за 600 млн. долара.
Преди да ги продадете,
ето какво са говорили помежду си в търговския ви отдел:
Боже, "Тимбъруолф" е тъпа сделка.
Това е от имейл до мен от края на юни.
Да. Обадихте ли се на Тимбър... - След сделката.
Не, не. Вие сте продавали и след това.
Да, продавахме и след това. - Добре.
Следващият имейл, от 1 юли 2007 г.,
нарежда да се ускорят продажбите, "с най-висок приоритет Тимбъруолф".
Най-големият ви приоритет е тази тъпа сделка?
Щом имате скрит интерес от сделката,
не сте ли длъжни да кажете на клиентите си? Това питам!
Опитвам се да разбера...
Мисля, че разбирате. Но не искате да отговорите.
Смятате ли, че сте изпълнявали задълженията си,
в най-добър интерес на вашите клиенти?
Аз... Сенаторе... ще повторя, длъжни сме да обслужваме клиентите си,
показвайки им цените на транзакциите, когато те пожелаят това.
Какво мислите за продаване на книжа,
определени от вашите служители като боклук?
Притеснява ли ви? - Би могло, мисля, само хипотетично?
Не. Това е наистина.
Е, тогава не... - Чухме го днес.
Днес чухме: "Тъпа сделка", "боклук!"
Аз, аз... днес не чух нищо, каращо ме да мисля, че нещо се е объркало.
Няма ли противоречие да продадете нещо на някого,
а след това да заложите на падането на същите книжа,
без да го обясните на клиента си?
Във... - Виждате ли проблема?
В контекста на пазара тук няма противоречие.
Когато прочетохте в имейлите от вашите служители:
"Боже, колко тъпа сделка, боклук!", почувствахте ли нещо?
Аз м... мисля, че не трябваше да го пишат.
Абе, вие...
И, и за нещастие... Аз не, аз не...
В имейл? Че защо?
Мисля, че не е прилично човек да се изразява така.
Знаехте ли, че конкурентите ви също развиват подобна дейност?
Да. И дори повече от нас в някои случаи.
Джон Полсън - мениджър на хедж фонд,
печели 12 млрд. от падането на цените на пазара.
Когато свършват ипотечните книжа, срещу които играе Полсън,
той се свързва с "Голдман Сакс" и "Дойче Банк", за да създадат още.
"Морган Стенли" също продават книжа, за които е заложено поевтиняване,
сега ги съди пенсионен фонд от Вирджинските острови. За измама.
В иска се твърди, че "Морган Стенли" са знаели, че облигациите не струват.
Въпреки че са с рейтинг ААА,
"Морган Стенли" са залагали на тяхното поевтиняване.
Година по-късно "Морган Стенли" печели стотици милиони,
докато инвеститорите губят почти всичките си пари.
"Голдман Сакс", Полсън и "Морган Стенли" не са сами.
Хедж фондовете "Трайкедиа" и "Магнетар"
печелят милиарди, залагайки срещу СОЕ,
които създават заедно с "Мерил Линч", "Джей Пи Морган" и "Леман".
Продават СОЕ на клиентите като "сигурни" инвестиции.
Мислите, че пенсионните фондове си казват:
Това са рискови книжа, защо да ги купуваме?
Тогава се намесват от "Мудис" и "Стандард енд Пуър" с оценката ААА.
Всички книжа са издавани след одобрение
и "подпечатване" от рейтинговите агенции.
Трите агенции - "Мудис", "СеП" и "Фич" -
печелят милиарди, давайки високи рейтинги на рискови книжа.
Най-голямата агенция, "Муудис",
учетворява печалбата си за периода от 2000 г. до 2007 г.
"Мудис" и "СеП" получаваха хонорар на база доклади.
Колкото повече книжа получават ААА, толкова по-голяма е печалбата им.
Все едно обещавате на "Ню Йорк Таймс" 500 хил. долара за позитивна статия.
Ако не е, не давате нищо.
Рейтинговите агенции можеха да спрат партито, затягайки стандартите.
Така бързо щеше да се пресече
изтичането на пари към рискови играчи.
Видовете книжа, оценени с ААА,
нарастват като гъби, до хиляди.
Стотици милиарди долари бяха оценявани.
Годишно? - Да, годишно.
Говорих пред двете камари на Конгреса за проблема с рейтинговите агенции.
И двата пъти дотърчаха много известни защитници на Първата поправка,
които спореха, че щом е казано, че нещо има рейтинг ААА,
то било лично мнение и не трябвало да се разчита на него.
Рейтингите ни изразяват нашето мнение.
Рейтингите са наши мнения Само мнения.
Мнения. Това са просто мнения.
Подчертавам факта, нашите рейтинги са мнения.
Но не споделиха мненията си с нас. Всички отказаха интервю.
Те не се отнасят за пазарната стойност на книжата,
за промяната в цената им, или надеждността им като инвестиция.
Част 3. КРИЗАТА
Много икономисти са казвали в нашия ефир,
че това е балон, който ще се спука
и ще създаде големи проблеми за икономиката.
Някои казват, че може да причини рецесия.
Кой е най-лошият сценарий, който можем да очакваме,
ако цените продължат да падат навсякъде?
Вероятността да се случи нещо подобно е нищожна.
Никога не е имало спад в цените на имотите в национален мащаб.
Бернанке става председател на борда на Фед. резерв през февруари 2006,
върховата година в рисковото кредитиране.
Въпреки многото предупреждения, Бернанке и борда не предприемат нищо.
Бен Бернанке отказа да бъде интервюиран.
Робърт Ганайзда се е срещал с Бернанке и борда на Федералния резерв три пъти.
Едва на последната ни среща той предположи, че има проблем,
за който правителството да вземе мерки.
Кога? Коя година?
2009-та, 11 март, тук.
Тази година? - Да, тази година.
Срещали сте се и преди, през 2008-ма? - Да.
Един от подуправителите на ФЕД - Федералния резерв,
е Фредерик Мишкин, назначен от президента Буш през 2006 г.
Присъствахте ли на срещите между
Робърт Ганайзда и "Грийнлайнинг" и Управителния съвет?
Да. Аз бях в комисията, която отговаряше за това -
Комисията по потребителски въпроси.
Той е обяснявал по съвсем ясен начин какво става и е идвал на срещите
с документи, показващи какви видове кредити се отпускат най-често.
Бил е изслушван внимателно, но нищо не е правено.
Да. Пак да кажа, не знам подробности,
всъщност, аз, аз не... аз,
каква информация е представял, не съм сигурен...
За да съм честен, ще ви кажа, че не си спомням тази дискусия.
Но със сигурност имаше проблеми, за които говореха.
Въпросът е колко големи бяха? - Защо не се опитахте да разберете?
Мисля, че го правеха. Цяла група служители се занимаваха с това.
Звучи несериозно. Ако бяхте погледнали, щяхте да видите проблема.
Е, сега е много, много лесно да се каже.
През 2004 г. ФБР предупреждава за епидемия от ипотечни измами.
В доклада се посочват раздути оценки, подправени кредитни документи
и други измамнически дейности.
През 2005-та главният икономист на МВФ Рагурам Раджан
предупреждава, че опасните поощрения могат да доведат до криза.
След тях идват предупрежденията на Нуриел Рубини през 2006 г.
Статиите на Алън Слоан в списание "Форчън" и "Вашингтон пост" през 2007
и постоянните предупреждения от МВФ.
Казах го от името на фонда:
Кризата, която идва, е огромна. - С кого говорихте?
С правителството, Федералния резерв, с всички.
През май 2007 г. управителят на хедж фонд Бил Акман
прави презентация, озаглавена "Кой държи торбата?",
описваща как се раздува балонът.
В началото на 2008 г. Чарлз Морис публикува книга за предстояща криза:
"Лесни пари, високи роли и голямата кредитна катастрофа"
Просто не знаете как да постъпите. Може да имате подозрения,
че стандартите са отслабени,
то тогава въпросът е трябва ли да се прави нещо във връзка с това?
През 2008 г. ипотечните просрочия се увеличават неимоверно,
веригата от ценни книжа се къса.
Кредиторите вече не могат да продават кредитни книжа на инвестиционни банки
и тъй като много кредити се влошават, десетки заемодатели фалират.
Чък Принс от "Сити банк" го каза отлично:
Трябва да танцуваме, докато свири музиката.
Всъщност, музиката бе спряла, когато той го каза.
Пазарът за СОЕ книжа се срива,
инвестиционните банки остават със стотици милиарди долари кредити,
СОЕ и недвижима собственост, която не могат да подадат.
Когато кризата започна, администрацията на Буш
и на Федералния резерв бяха съвсем зад завоя.
Не разбираха мащабите й.
Спомняте ли си кога за пръв път си помислихте, че
това е опасно, че това е лошо?
Спомням си много добре, веднъж,
мисля, че беше на срещата на Г-7 през февруари 2008 г.
Спомням си, че обсъждах проблема с Ханк Полсън.
Ясно си спомням, че казах на Ханк:
"Виждаме приближаващо цунами, а вие ни предлагате
да питаме какъв бански костюм да облечем?"
Как отговори той, какво мислеше?
"Нещата са под контрол. Наблюдаваме ситуацията много внимателно,
да, всичко е под контрол."
Ще продължим растежа. И очевидно, ще го кажа така:
Щом има растеж, не сме в рецесия, нали? Имам предвид,
че всички знаем това.
Всъщност рецесията започва четири месеца преди изявлението на Полсън.
16 март 2008 г.
През март 2008 г. банка "Беар Стърнс" остава без парични наличности
и беше купена от "Джей Пи Морган Чейс" за два долара на акция.
Сделката бе подкрепена с 30 млрд. долара спешен заем
от Федералния резерв.
Тогава беше моментът администрацията да се намеси
и прилагайки различни мерки, да намали риска в системата.
Получавам от някои източници информация
че това все още не е краят, има още маймуни на клона.
Знам, че тези банки работят с Федералния резерв
и Комисията за ценни книжа, за да подсилят ликвидността си,
да подсилят капиталовите си позиции.
Получавам доклади през цялото време. Нашите регулатори са много бдителни.
На 7 септември 2008 г. Хенри Полсън обявява одържавяването на
"Фани Мей" и "Фреди Мак", два гиганта в ипотечните кредити на ръба на фалит.
Нито едно от действията ни няма да промени отношението ни
към жилищното строителство и стабилността
на други финансови институции в САЩ.
След два дни "Леман Брадърс" обявява
рекордни загуби от 3,7 млрд. долара и акциите й се сриват.
Станалото с "Леман" и Ей Ай Джи
през септември още се възприемаше като изненада.
Дори след случката през юли с "Фани" и "Фреди".
Било е ясно, че има проблем много преди септември - огромен проблем,
за който никой не е знаел.
Мисля, че добре го казвате.
Вярно ли е, че "Беър Стърнс" са оценени ААА месец преди банкрута?
Не, по-скоро А2. - А2?
Да. - Добре. А2 не означава банкрут.
Не, не. Не. Това е висок, стабилен инвестиционен ранг.
"Леман Брадърс" - А2 няколко дни преди падането им.
Ей Ай Джи с АА преди държавната помощ.
"Фани Мей" и "Фреди Мак" бяха ААА, когато ги спасиха.
"Ситигруп", "Мерил" - всички, всички имаха високи рейтинги.
Как е възможно? - Това е добър въпрос.
Отличен въпрос.
Администрацията не отиде ли при големите институции да каже:
Вижте, нещата са сериозни, кажете каква е вашата позиция,
без увъртане, какво е състоянието ви?
Първо, това е работа на регулаторите, нали?
Тяхната задача е да анализират нивата на риск в различни институции,
а те са много прецизни в анализирането,
което ставаше по-отговорно и прецизно с настъпването на кризата.
Простете, но това очевидно не е истина.
Какво не е истина?
През август 2008 г. бяхте ли запознат
с кредитните рейтинги на "Леман", "Мерил Линч", Ей Ай Джи,
мислите ли, че са били точни?
Да... Разбира се, по това време беше ясно,
че предишните рейтинги не са били точни,
защото са били значително понижени. - Не, не са.
Има понижаване на някои от гледна точка на индустрията,
съотнесено с цените на акциите. - Всички са имали рейтинг поне А2,
дни преди да бъдат спасени.
Тогава отговорът ми е, че нямам достатъчно информация за отговор.
Подуправителят Фред Мишкин напуска, считано от 31 август.
По негови думи, планира да се върне към учителската кариера.
Защо напуснахте ФЕД през август 2008?
Имам предвид, точно в разгара на най-лошата финансова криза.
Трябваше да преработя един учебник.
След напускането му остават три свободни места от общо седем,
точно когато икономиката се нуждае най-много от тях.
Сигурен съм, че учебникът ви е важен, но през август 2008 г. ставаха
по-важни събития по света, не мислите ли?
На 12 септември "Леман Брадърс" остава без парична наличност,
и цялата индустрия от инвестиционни банки потъва стремглаво.
Стабилността на световната финансова система е изложена на риск.
Същият уикенд Хенри Полсън и Тимъти Гайтнър -
управител на Федералния резерв в Ню Йорк,
свикват спешна среща с директорите на големите банки,
с цел да спасят "Леман". Но "Леман" не са единствените.
"Мерил Линч", друга голяма инвестиционна банка,
също е на ръба на фалит.
Същата неделя тя е купена от "Банк оф Америка".
Единствената банка, желаеща да купи "Леман" е британската "Барклис".
Но британските регулатори изискват гаранции от правителството на САЩ.
Полсън отказва.
Нито "Леман", нито правителството са имали план при банкрут.
Всички скочихме в едно такси и отидохме във Федералния резерв.
Те искаха делото за несъстоятелност да започне преди полунощ
на 14 септември.
Продължавахме да настояваме, че това ще бъде ужасно събитие.
В един момент дори използвах думата "Армагедон".
Дали са обмислили последствията, от това, което предлагаха?
Ефектът върху пазара щеше да бъде изключителен.
Казахте ли това? - Да.
Само казаха, че са обсъдили всички наши коментари
и още вярват, че за да се успокоят пазарите
и да се продължи, е нужно "Леман" да бъде обявена в несъстоятелност.
Да се успокоят пазарите?! - Да.
Кога ви казаха, че "Леман" отива към банкрут?
След като се случи.
След това?
О! Добре.
А каква беше реакцията ви, когато научихте за това?
Мили Боже!
Полсън и Бернанке не се консултират с чужди правителства
и не осъзнават последствията от законите в други държави.
Според британските закони клонът на "Леман" в Лондон
трябва да бъде затворен незабавно.
Всички транзакции бяха спрени. А имаше хиляди и хиляди транзакции.
Хедж фондовете, които имаха активи на "Леман" в Лондон
на другата сутрин с ужас разбраха,
че няма да могат да получат активите си.
Срути се един от опорните стълбове.
И предизвика огромен ефект на доминото в цялата система.
Най-старият паричен пазар в страната
зачеркна около 750 млн. долара лоши кредити,
издадени от фалиралата "Леман Брадърс".
Фалитът на "Леман" предизвиква колапс и в пазара на акции,
на който разчитат много компании, за да покриват текущите си разходи.
Съкращават служители, не могат да купуват дялове.
Целият бизнес блокира.
Потресени, хората се питаха:
На какво да вярваме? Не можем да се доверим на нищо.
Същата седмица Ей Ай Джи трябва да изплати 13 млрд. долара
на притежателите на кредитни суапове, но няма парите.
Ей Ай Джи беше друг опорен стълб. Ако и тя бе спряла,
всички самолети трябваше да спрат полетите.
На 17 септември Ей Ай Джи е одържавена,
един ден по-късно Полсън и Бернанке
искат от Конгреса 700 милиарда за спасяване на банките.
Предупреждават, че алтернативата е катастрофален финансов срив.
Беше страшно. Цялата система замръзна,
всяка част от финансовата система, всяка част от кредитната система.
Никой не можеше да вземе пари. Сякаш спря сърцето
на световната финансова система.
Правя всичко по силите си. Повечето неща, с които се занимавам,
са последица от направеното преди много години.
Министър Полсън направи изявление. Назова основните причини,
а те бяха много. Така че не съм сигурен...
Не говорите сериозно, нали?
Говоря сериозно. Какво очаквахте да чуете? Кое точно не разбирате?
Той беше главен защитник
на забраната за регулация на кредитните суапове
и за вдигането на лимитите на задлъжнялост на банките.
Е, и?
Той спомена ли тези неща? Не чух да ги споменава.
Може ли да прекъснем за малко?
Хенри Полсън отказа да бъде интервюиран.
Когато Ей Ай Джи бе спасена, собствениците на кредитни суапове
сред които и "Голдман Сакс"
получават 61 милиарда долара още на следващия ден.
Полсън, Бернанке и Тим Гайтнър принуждават Ей Ай Джи
да плати по 100 цента за долар, вместо да преговаря за по-ниски цени.
В крайна сметка спасяването на Ей Ай Джи
струва на данъкоплатците 150 милиарда долара.
160 милиарда минават през Ей Ай Джи,
14 милиарда от тях отиват в "Голдман Сакс".
По същото време Полсън и Гайтнър принуждават Ей Ай Джи
да се откаже от правото си да съди "Голдман" и други банки за измама.
Няма ли конфликт, ако човекът упълномощен да се справи с кризата,
е бивш изпълнителен директор на "Голдман Сакс"
и е имал голяма роля в причиняването й?
Трябва да е ясно, че днес финансовите пазари са изключително сложни.
...има спешна нужда от пари...
На 4.10.2008 президентът Буш подписва закона за 700 млрд. долара помощ.
Но фондовите пазари продължават да падат
заради опасенията от световна рецесия.
Законът за спасяване не прави нищо за спиране
на вълната от съкращения и просрочени ипотеки.
Безработицата в САЩ и в Европа нараства до 10 на сто.
Рецесията се ускорява и се разпростира по цял свят.
Започнах да се плаша, защото не съм си представял,
че целият свят ще тръгне надолу по едно и също време.
През декември 2008 г. "Дженерал Мотърс" и "Крайслер"
са изправени пред банкрут.
Тъй като американските потребители намаляват харченето,
китайските производители усещат рязък спад в продажбите.
Над 10 милиона души в Китай губят работата си.
В крайна сметка, както винаги, най-бедните плащат най-много.
Тук може да изкарате доста пари,
70, 80 щатски долара месечно.
Ако работиш в селското стопанство, не можеш да спечелиш толкова.
Работниците изпращат заплатите си по родните си места.
За да подпомогнат семействата си.
Кризата започна в Америка.
Всички знаем, че ще дойде и в Китай.
Някои фабрики опитват да съкратят работниците.
Някои хора ще обеднеят, защото ще изгубят работата си.
Животът става по-тежък.
Сингапур
Имахме растеж около 20 процента -
беше супер година.
А след това внезапно паднахме до минус 9 за това тримесечие.
Износът се сви. С около 30 процента.
Беше удар, като падане от скала. Дум!
Дори след като кризата се разгърна
не знаехме докъде ще се разпространи, нито колко тежка ще бъде.
И все още се надяваме, че ще намерим
начин да си направим подслон, за да пострадаме по-малко от бурята.
Но не е възможно.
Това е силно глобализиран свят, икономиките са свързани заедно.
Просрочените ипотеки в САЩ достигат 6 млн. в началото на 2010 г.
Всеки път, когато една ипотека се просрочи,
това засяга всеки, който живее в къщата.
Ако тя се обяви за продан, ще бъде продадена на по-ниска цена.
Може би не е била добре поддържана преди продажбата.
Според наши анализи още 9 милиона собственици ще изгубят жилищата си.
През уикенда отидохме да видим какви къщи се продават.
Видяхме една, която ни хареса. Вноската щеше да бъде 3200 долара.
Колумбия Рамос и съпругът й не говорят английски.
Били са измамени от техния брокер, на когото е плащал нечестен кредитор
Всичко беше красиво, къщата беше прекрасна.
Вноските бяха ниски. Сякаш бяхме спечелили от лотарията
Но реалността беше друга, когато дойде първата вноска.
вноска: 5 938,33 долара
Почувствах се много зле, заради съпруга ми...
...той работи толкова много. Имаме три деца.
"Палатков град" Флорида
Голяма част от хората тук са пострадали от икономиката.
Живеели са ден за ден, от заплата до заплата,
за нещастие всичко това е свършило.
Безработицата няма да плати ипотеката и вноската за кола.
Бях шофьор на камион за дърва. Затвориха всички дъскорезници.
Затова се преместих тук. Работих като строител.
И в строителството закриха много работни места.
Тук има много хора и съвсем скоро
ще видите още такива лагери, защото просто няма работа в момента.
Част 4. ОТГОВОРНОСТ
Когато компанията върви добре то ние се справяме добре,
когато компанията не върви добре, сър, то и ние не се справяме добре.
Хората, унищожили компаниите си и въвлекли целия свят в криза,
излязоха изпод развалините с непокътнато богатство.
Петте висши директори на "Леман Брадърс"
печелят по над 1 милиард долара между 2000 г. и 2007 г.,
а когато фирмата фалира, те запазват всички пари.
Системата проработи.
Няма смисъл да даваме несъбираеми кредити, ще загубим.
Те губят, длъжникът губи, обществото губи, всички губим.
Директорът на "Кънтриуайд" Анджело Мозило
печели 470 млн. долара от 2003 г. до 2008 г.
140 млн. долара, след като продава евтино акции от компанията си,
година преди тя да се срине.
По принцип, отговорността при провал е на борда,
бордът избира изпълнителен директор и наблюдава важните решения.
Проблемът с бордовете в САЩ е в начина, по който се избират.
В много случаи бордовете се избират от самите директори.
Директорският борд и комисията по бонусите са отделите,
които определят възнагражденията на началниците.
Как се справят в последните 10 години?
Мисля, че ако разгледате тези... Бих им писал 5, защото...
Петица? Не двойка? - Не двойка, в никакъв случай.
Стен О'Нийл, изпълнителен директор на "Мерил Линч"
получава 90 милиона долара през 2006 г. и 2007 г.
След като поставя фирмата на колене, бордът на директорите на "Мерил Линч"
му позволяват да напусне със 161 милиона долара обезщетение.
Вместо да бъде уволнен, на О'Нийл му е позволено да напусне
и получава 161 милиона долара.
Такова е решението на борда на директорите тогава.
Как оценявате това решение? - Не знам дали бих му дал петица.
Наследникът на О'Нийл - Джон Тейн,
получава 87 милиона през 2007 година.
А през декември 2008 г., два месеца след като "Мерил"
бе подпомогната от данъкоплатците,
Тейн и бордът на "Мерил" раздават милиарди като бонуси.
През март 2008 г. финансовият отдел на Ей Ай Джи губи 11 милиарда долара.
Вместо да бъде уволнен, директорът му Джоузеф Касано
остава на работа като консултант със заплата 1 милион долара месечно.
Искахме да сме сигурни, че ключовите служители на финансовия отдел
ще останат при нас като интелектуален капацитет.
Присъствах на много интересна вечеря,
организирана от Ханк Полсън преди година,
с някои представители на властта
и шефове на най-големите банки в САЩ.
Изненадващо за мен, тези господа обсъждаха,
че сме твърде алчни и носим част от отговорността. Добре.
След това се обърнаха към министъра на финансите:
"Трябва да регулирате повече, защото сме твърде алчни.
Единственият начин да го избегнем е с повече регулация."
Говорих с много банкери по въпроса, включително с високопоставени банкери.
Сега за пръв път чувам някой да казва,
че те са искали възнагражденията им да бъдат регулирани.
Да, защото тогава бяха уплашени.
Но когато излизането от кризата започна да се оформя,
те си промениха мнението.
В САЩ сега банките са по-големи, по-мощни,
и по-концентрирани - както никога досега.
Има по-малко конкуренти, а някои от по-малките банки
са изкупени от по-големите.
"Джей Пи Морган" е по-голяма отколкото преди.
"Джей Пи Морган" първо погълна "Беар Стърнс", след това "УАМУ".
"Банк оф Америка" купи "Кънтриуайд" и "Мерил Линч".
"Уелс Фарго" изкупи "Уаковия".
След кризата финансовата индустрия,
включително Кръглата маса за финансови услуги,
работят дори по-силно от преди срещу реформата.
Финансовият сектор е наел 3 000 лобисти,
по пет за всеки член на Конгреса.
Смятате ли, че индустрията за финансови услуги
има прекомерно политическо влияние в САЩ?
Не. Мисля, че всеки човек в страната е представен тук, във Вашингтон.
И според вас всички групи в американското общество
имат равен и справедлив достъп до системата?
Може да влезете във всяка зала за дебат,
в която пожелаете. Да, така мисля.
Всеки може да влезе в залата, но едва ли може да пише чекове,
каквито пишат лобистите,
или да подпомага политици, както вашата индустрия.
Между 1998 и 2008 г. финансовата индустрия е дала над 5 млрд. долара
за лобиране и дарителски кампании.
А след кризата харчи дори още повече.
Финансовата индустрия налага влиянието си по много фин начин,
за който повечето американци дори не подозират.
Покварява изучаването на самата икономика.
Дерегулацията получи огромна финансова и интелектуална подкрепа,
защото хората виждаха аргументи в своя полза.
Професията икономист беше основен източник на тази илюзия.
След 1980 г. академичните икономисти
са най-големите защитници на дерегулацията
и имат важна роля за определянето на правителствената политика на САЩ.
Едва няколко икономисти предупреждават за кризата.
Дори след кризата много от тях се противопоставят на реформата.
Хората, които говореха тези неща,
бяха свикнали да получават много пари като консултанти.
Преподавателите в бизнес училищата не живеят само от заплата.
Справят се много, много добре.
През последното десетилетие финансовата индустрия
е направила дарения за 5 млрд. долара на политически проекти в САЩ.
Това са доста пари.
Не ви ли притеснява това? - Не.
Мартин Фелдстийн е професор в Харвард,
един от най-авторитетните икономисти в света.
Като главен икономически съветник на Рейгън,
той е бил основен архитект на дерегулацията.
И от 1988 до 2009 г.
той е в борда на директорите на Ей Ай Джи и Ей Ай Джи Финанси,
които му плащат милиони долари.
Съжалявате ли, че сте бил в борда на Ей Ай Джи?
Без коментар... Не. Не съжалявам.
Не съжалявате? - Не, абсолютно не.
Добре.
Съжалявате ли за някои от решенията на Ей Ай Джи?
Не мога да кажа нищо повече за Ей Ай Джи.
Преподавал съм в Северозападния и в Чикаго, в Харвард, и в Калъмбия.
Глен Хъбард е декан на "Калъмбия Бизнес Скуул",
бил е председател на Икономическия съвет при Джордж У. Буш.
Мислите ли, че финансовата индустрия
има твърде много политическа власт в САЩ?
Не мисля. Със сигурност няма да останете с това впечатление,
заради пердаха, който редовно ядат във Вашингтон.
Много известни учени тайно богатеят, помагайки на финансовата индустрия
да оформи общественото мнение и държавната политика.
"Анализис Груп", "Чарлз Ривър Асосиейтс"
"Компас Лексикон" и "Консултантска група за икономика и право"
управляват индустрия за милиарди долари,
която предлага академични експерти под наем.
Двама от банкерите, използвали тези услуги,
са Ралф Чиофи и Матю Танин,
мениджъри на хедж фонд "Беар Стърнс", обвинени в измама с ценни книжа.
След наемането на "Анализис Груп" двамата са оправдани.
Глен Хъбард получава 100 000 долара, за да свидетелства в тяхна полза.
Смятате ли, че икономическата наука има
проблем с конфликта на интереси? - Не съм сигурен дали ви разбирам.
Мислите ли, че в някои части на икономическата наука
отделни икономисти имат финансови интереси,
които могат да изглеждат съмнителни.
Разбирам... Но се съмнявам. Вижте, повечето академични икономисти
не са богати бизнесмени.
Хъбард печели 250 000 годишно като член на борда на "Мет Лайф".
Бил е и в борда на "Капмарк" - голям ипотечен кредитор по време на балона,
който фалира през 2009 г.
Съветвал е и "Номура Секюритис", "ККР Финансова корпорация"
и много други.
Лора Тайсън, която отказа интервю за филма
е преподавател в калифорнийския университет "Бъркли".
Тя бе председател на Съвета от икономически съветници,
после директор на Съвета за икономика в администрацията на Клинтън.
След като напуска правителството,
е включена в борда на "Морган Стенли" със заплата 350 000 долара годишно.
Рут Симънс - президент на Университет "Браун"
печели над 300 000 долара годишно в борда на "Голдман Сакс".
Лари Самърс, който като финансов министър
има ключова роля за дерегулирането на дериватите,
става президент на Харвард през 2001 г.
Докато е в Харвард, печели милиони от консултиране на хедж фондове,
и още милиони от изнасяне на лекции,
повечето платени от инвестиционни банки.
Според данъчната декларация на Самърс, богатството му е
между 16,5 и 39,5 милиона долара.
Фредерик Мишкин, върнал се в "Калъмбия Бизнес Скуул"
след напускането на ФЕД, посочва в данъчната си декларация
състояние между 6 и 17 млн. долара.
През 2006 г. сте съавтор в изследване за финансовата система на Исландия.
Исландия е развита страна с отлични институции
ниска корупция и върховенство на закона.
Икономиката е приспособена към финансовата либерализация,
но финансовото регулиране и надзорът са достатъчно силни.
Да. Това беше грешка.
Оказа се, че финансовото регулиране и надзорът не са силни в Исландия.
Какво ви накара да мислите, че са силни?
Използвах информацията, която имах, и образно казано - изглеждаше,
че Исландия има добри институции. Беше много развита страна.
Кой ви каза това? Какво проучване направихте?
Говорил съм с хората. Имах вяра в Централната банка, която се провали.
Защо имахте "вяра" на Централната банка?
Тази вяра се дължеше на информацията, която имах.
Колко ви платиха да я напишете? - Платиха ми, мисля, числото беше...
Това е публична информация.
Фредерик Мишкин получава 124 000 долара
от Исландската търговска камара, за да напише този доклад.
В автобиографията ви името на този доклад е сменено
от "Финансова стабилност в Исландия" на "Финансова нестабилност"?
Е, не знам... Ако е печатна грешка, значи има печатна грешка.
Мисля, че трябва да бъде оповестено публично, ако някой прави
изследване по дадена тема и има финансов конфликт с това изследване.
Но доколкото си спомням, това не се спазва.
Не мога да си представя някой да не го прави,
щом ще го пише на хартия.
Би имало значителни професионални санкции, ако не се прави.
Не видях никъде в доклада да е посочено,
че ви е било платено да го напишете от Исландската търговска камара.
Не. Аз... - Добре.
Ричард Портес - най-известният икономист във Великобритания
и професор в "Лондон Бизнес Скуул",
също получава през 2007 г. хонорар от Исландската търговска камара
да напише доклад, възхваляващ финансовият сектор на Исландия.
Банките сами по себе си са високо ликвидни.
Те спечелиха от падането на исландската крона.
Това са силни банки, пазарният им капитал е осигурен.
Добре управлявани банки. - Ричард, благодаря ви много.
Също както Мишкин, Портес не споделя,
че е получил пари от Исландската търговска камара.
Харвард изисква ли да се обявява
финансов конфликт на интереси в публикациите?
Не, доколкото знам.
Изисквате ли да се докладват такива възнаграждения,
ако са от външни дейности? - Не.
Не мислите ли, че това е проблем? - Не виждам защо.
Фелдстийн е в борда на Ей Ай Джи, Лора Тайсън - на "Морган Стенли",
Лари Съмърс печели 10 млн. годишно, като консултант на финансови фирми.
Няма ли връзка?
Да. В голяма степен няма връзка.
Вие сте писал голям брой статии по широк спектър от теми.
Не ви ли се стори уместно, да изследвате рисковете
на нерегулираните кредитни суапове?
Не, никога.
Същият въпрос относно възнагражденията на директорите,
за регулацията на корпоративното управление -
ефекта от политическите дарения...
Нямам какво повече да добавя в този разговор.
В момента чета вашата биография.
Изглежда сякаш повечето
от вашите странични дейности са свързани с консултиране и управляване
на индустрията за финансови услуги.
Така ли е? Ще се съгласите ли?
Не. Не мисля, че клиентите ми са вписани в биографията ми.
Кои са ваши клиенти?
Не смятам да обсъждам това с вас.
Добре.
Имате още няколко минути и интервюто приключва.
Консултирате ли фирми за финансови услуги?
Отговорът е "да". - И...
Но не желая да влизам в подробности.
Това включва ли други финансови фирми?
Възможно е.
Не помните ли? - Това не са показания, господине.
Бях достатъчно учтив да ви отделя време,
доста глупаво от моя страна, но имате още три минути.
Направете още няколко снимки.
През 2004 г., в разгара на имотния балон,
Глен Хъбърд издава книга заедно с Уилям Дъдли -
главен икономист в "Голдман Сакс".
В книгата Хъбърд хвали кредитните деривати и веригата от ценни книжа,
обяснява как те подобряват разпределението на капитала
и повишават финансовата стабилност.
Посочва като пример намалената изменчивост в икономиката
и заявява, че рецесии са малко вероятни, и то слаби.
Кредитните деривати защитавали банките от загуба
и помагали за разпределянето на риска.
Ако учен по медицина напише статия, казвайки:
"За лекуването на тази болест трябва да се прилага това лекарство",
и стане така, че ученият лично печели 80%
от приходите от производство на лекарството,
ще ви притесни ли това?
Без съмнение, е важно да се знае...
Мисля, че това е малко по-различно от случаите,
за които говорим тук. Защото...
Ректорите на Харвард и Калъмбия отказаха да коментират
конфликтите на интереси в академичните среди.
И двамата отказаха да бъдат интервюирани за филма.
Какво говори това, според вас, за икономическата дисциплина?
Няма връзка с действителността, наистина.
Разбира се, мисля, че това е
важна част от проблема.
Част 5. КЪДЕ СМЕ СЕГА
Растящата сила на финансовия сектор в САЩ
е част от по-голяма промяна в Америка.
От 1980 г. насам САЩ се превръщат
в по-неравноправно общество
и икономическото им господство намалява.
Компании като "Дженерал Мотърс", "Крайслер" и "Ю.С. Стийл",
бившето ядро на икономиката, са управлявани лошо
и изостават значително от чуждестранните конкуренти.
И когато страни като Китай отварят своите икономики,
американските компании прехвърлят там работни места, за да пестят пари.
В продължение на много години 660 милиона души от развитите страни
са били ефективно защитени от тази допълнителна работна сила.
Внезапно Бамбуковата и Желязната завеса се вдигнаха
и се "появиха" още 2,5 милиарда души.
Американски работници са съкращавани с десетки хиляди.
Производствената ни база бе разрушена буквално в рамките на няколко години.
Докато производството запада, други индустрии се издигат.
САЩ са световен лидер в информационните технологии,
там е лесно да се намерят високоплатени работни места.
Но за тях се изисква образование.
А за средните американци колежът става все по-недостъпен.
Докато частни университети като Харвард разполагат с милиарди долари,
финансирането на обществени университети се свива
и обучението поскъпва.
Таксата в обществените университети в Калифорния
скача от 650 долара през 1970 г. до над 10 000 долара през 2010 г.
Все повече решението дали американците да отидат в колеж
зависи от това дали ще намерят пари да го платят.
Междувременно данъчната политика се променя в полза на богатите.
Когато встъпих в длъжност,
мислех, че данъците са твърде високи. И те бяха.
Най-драматичната промяна
е поредица от намаляване на данъците, замислена от Глен Хъбард,
главен икономически съветник на президента Буш.
Буш рязко намаля данъците върху инвестициите,
дивидентите от акции и премахва данък сгради.
Имахме подробен план,
който донесе 1,1 трилиона долара в ръцете на американските работници,
семейства, инвеститори и дребния бизнес.
Повечето ползи от тези данъчни облекчения
отиват в най-заможния 1 процент от американците.
Впрочем, това беше крайъгълен камък
в нашата политика за възстановяване на икономиката.
Социалното неравенство в САЩ
днес е най-голямо от всички развити страни.
Американските семейства отговарят на промените по два начина:
работейки повече и задлъжнявайки повече.
Когато средната класа пропада все повече и повече
има настойчива нужда от политическа реакция,
като се улесни получаването на кредити.
Не е нужно да имаш порутена къща.
Купувачът с ниски доходи
също може да има хубава къща, както всеки друг.
Американците взимат заеми, за да финансират домовете си,
автомобилите си, здравеопазването си, образованието на децата си.
90 процента от хората
изгубиха позиции между 1980 г. и 2007 г.
Всичко отиде при този 1 процент най-богати.
За пръв път в историята средните американци имат по-ниско образование
и са по-неуспели от родителите си.
Ерата на алчността и безотговорността на Уолстрийт
и Вашингтон, ни доведе до финансова криза,
по-сериозна от всяка друга след Голямата депресия.
Когато финансовата криза удря точно преди изборите през 2008 г.,
Барак Обама сочи алчността на Уолстрийт и провала на регулаторите
като примери за нуждата от промяна.
Липсата на надзор във Вашингтон и на Уолстрийт е това,
което ни забърка в тази каша.
Новият президент Обама говори за реформи във финансовия сектор.
Искаме регулатор на риска, вдигане на капиталовите изисквания.
Нуждаем се от агенция за финансова защита на потребителите.
Трябва да променим културата на Уолстрийт.
Но когато са приети в средата на 2010 г.,
финансовите реформи са слаби
а в най-критичните сектори, като рейтинговите агенции,
лобирането и възнагражденията, не е предложено нищо съществено.
Споменавайки за Обама и реформата на регулаторите,
бих отговорил с една дума: Ха!
Има много малка реформа.
Как така?
Това правителство е на Уолстрийт.
Обама избира Тимъти Гайтнър за министър на финансите.
Гайтнър е управител на Федералния резерв в Ню Йорк по време на кризата
и един от хората, взели решението да се плати на "Голдман Сакс"
по 100 цента за долар за техните залагания срещу ипотеки.
Когато изслушваха Гайтнър, за да бъде одобрен за министър,
той каза: "Аз никога не съм бил регулатор".
Това ми подсказа, че не е разбирал
работата си като управител на клон на ФЕД.
Тимъти Гайтнър отказа да бъде интервюиран за този филм.
Новият управител на ФЕД в Ню Йорк е Уилям Дъдли,
бивш главен икономист на "Голдман Сакс",
чиято обща статия с Глен Хъбард възхвалява дериватите.
Шеф на канцеларията на Гайтнър е Марк Патерсън,
бивш лобист за "Голдман".
А един от главните съветници е Луис Сакс, надзорник на "Трайкедия",
компания, замесена в залагания срещу собствените си ценни книжа...
Начело на Комисията за търговия със стокови фючърси
Обама избира Гари Генслър, бивш директор в "Голдман Сакс",
подпомагал забраната за регулацията на деривати.
Начело на комисията по ценни книжа и борси
Обама слага Мери Шапиро, бивш директор на ФИНРА -
орган за саморегулиране в сектора на инвестиционното банкиране.
Началникът на президентската канцелария - Рам Емануел,
печели 320 000 долара, работейки в борда на "Фреди Мак".
Мартин Фелдстийн и Лора Тайсън са членове
на Консултативния съвет за икономическо възстановяване.
А главен икономически съветник на Обама е Лари Самърс.
Най-високопоставените съветници са същите хора,
които направиха структурата.
Когато стана ясно, че Самърс и Гайтнър
ще играят главна роля като съветници,
разбрах, че това е запазване на сегашното положение.
Администрацията на Обама отхвърли регулирането на банковите заплати
дори когато други държави го направиха.
Мисля, че финансовият сектор е обслужващ,
трябва да служи на другите, след това на себе си.
През септември 2009 г.
Кристин Лагард и финансовите министри на Швеция, Холандия,
Люксембург, Италия, Испания и Германия
се обръщат към страните от Г-20, включително САЩ,
да наложат строги регулации върху банковите възнаграждения.
През юли 2010 г. Европейският парламент
приема същите тези регулации.
От администрацията на Обама няма отговор.
Те мислят, че това е временно и нещата ще се върнат постарому.
И ето защо аз го преназначавам
за още един мандат като управител на Федералния резерв.
През 2009 г. Барак Обама преназначава Бен Бернанке.
До средата на 2010 г. нито един главен финансов директор
не е бил разследван, нито арестуван.
Нито е бил определен специален прокурор.
Нито една финансова фирма не е разследвана
за измами с ценни книжа или счетоводни измами.
Администрацията на Обама не прави нищо,
за да върне възнагражденията,
раздавани на финансовите директори по време на балона.
Със сигурност бих повдигнал обвинения
на някои топ лидери на "Кънтриуайд" - като Мозило.
Бих огледал "Беар Стърнс", "Голдман Сакс",
"Леман Брадърс" и "Мерил Линч",
За криминални престъпления? - Да. Да.
Би било много трудно да се спечели,
но мисля, че могат да успеят,
ако има достатъчно служители, които да кажат истината.
Там, където наркотиците и плащането на проститутки като "бизнес разходи"
са се случвали в индустриални размери,
не би било трудно да накараш хората да говорят, ако наистина го искаш.
Предложиха ми сделка за по-ниска присъда и аз приех.
Но не се интересуваха от документите ми.
Не се интересуваха от нищо.
Не са се интересували от документите? - Точно така.
Съществува разбирането, че не бива да се използват
човешките пороци, но в контекста на случаите от Уолстрийт
е необходимо, за да се постигне резултат.
Мисля, че след катаклизма, през който минахме,
хората ще преосмислят това.
Не съм аз този, който трябва да съди точно сега.
Федералните прокурори бяха много щастливи да използват пороците
на Елиът Спитзър и да го принудят да напусне през 2008 г.
Но нямаха подобен ентусиазъм при случаите от Уолстрийт.
Идвате днес при нас и ни казвате:
"Съжаляваме, не го искахме"
"Няма да го направим отново. Вярвайте ни."
Е, в моя избирателен район има няколко човека,
които буквално са обирали някои ваши клонове.
И те казват същото!
Те съжаляват, не го били искали. Нямало да го направят пак.
През 2009 г., когато безработицата достига
най-високото си ниво от 17 години,
"Морган Стенли" плаща на своите служители над 14 милиарда долара,
а "Голдман Сакс" плаща над 16 милиарда.
През 2010 г. бонусите са дори по-големи.
Защо трябва да се плаща на финансов инженер
от четири до сто пъти повече, отколкото на истински инженер?
Истинският инженер строи мостове,
а финансовият инженер строи, строи сънища.
И когато тези сънища се окажат кошмари,
другите хора плащат за това.
В продължение на десетки години
американската финансова система е била стабилна и сигурна.
Но тогава нещо се променя.
Финансовата индустрия обръща гръб на обществото,
корумпира политическата система
и въвлича световната икономика в криза.
На огромна цена избегнахме катастрофа и се възстановяваме.
Но хората и институциите, които причиниха кризата, са още на власт,
а това трябва да се промени.
Те ще ни казват, че се нуждаем от тях,
а това, което правят, е твърде сложно, за да го разберем.
Ще ни казват, че това няма да се случи отново.
Ще похарчат милиарди, за да се борят с реформите.
Няма да е лесно.
Но за някои неща си струва да се бориш.
Превод: yul.yordanov