Uredio: Botaničar Prevod: Neron
Želim imati lijepu sliku,
puno slika.
Ovo je soba od Carey, njezin krevet.
Ovo je njena rođendanska odjeća i sve ostalo.
Imala je čak i TV u svojoj sobi.
Zar nije bila sretna?
To je moja sestra.
Rođendanska slavljenica.
Nije li prelijepa?
A ovo je njezin brat.
Nick.
1994. 13-godišnji Nicholas Barclay iz San Antonio, Texas je nestao.
Mislim što je moglo biti od njega...
To će vam napraviti noćne more.
Stvarno, hoće.
Njegov nestanak nikada nije bila vijest.
To nije bila vijest za njih,
to je bila vijest, samo za nas.
To je došlo do točke kada znate da ga nećete naći živog,
ali samo želite da saznate što se desilo sa njim.
Tri godine i četiri mjeseca nakon nestanka.
Policija, recite...
Moja žena i ja smo turisti ovdje,
našli smo dijete,
Ima oko 14 do 15 godina.
Bez ikakvih osobnih dokumenata.
Vrlo je uplašen.
Zvali su me na posao kada nisam bila tamo
napisali su poruku u kojoj je pisalo, "Netko iz Španjolske ima Nicholasa."
On želi da dođe kući.
Mama me je nazvala.
Bila sam na poslu.
Rekla mi je;
Sjedi, nećeš povjerovati u ovo.
Naravno. To je bila misterija,
bilo je uzbudljivo,
bilo je zabrinjavajuće,
Bilo je puno izmješanih emocija, znate?
Uzbuđujuće.
Zbunjujuće.
Znate, Španjolska!
Zar to nije tako daleko?
Kako li je dospio do tamo?
imate 100.000. pitanja
koji žele smjesta odgovore.
Osjećam se divno,
znate, uzbuđeno.
Želiš da ga vidiš, dodirneš, znate na što mislim?
I želiš to sada.
U L J E Z
Policija, recite...
Moja žena i ja smo turisti ovdje,
našli smo dijete,
Ima oko 14 do 15 godina.
Bez ikakvih osobnih dokumenata.
Izgleda vrlo mlado,
uplašen je...
Pokušali smo mu dati nešto hrane, ali ne želi.
Mislim da treba netko da dođe, da mu pruži pomoć.
OK. Poslat ćemo policijsku patrolu.
Koliko dugo vam treba da dođete,
oko 10. minuta.
Od kada znam za sebe, želio sam da budem netko drugi.
Netko tko bi bio prihvaćen.
Najvažnija stvar za mene, je što sam naučio vrlo brzo kako da budem uvjerljiv.
Kada je policija stigla,
brzo sam se stavio u njihovu poziciju i počeo da razmišljam kao oni
imali su dijete pred sobom, ne odraslu osobu.
Bilo je vrlo važno da se ponašam tako.
vidjet će me... u velikom kaputu sa dječjom odjećom.
I vidjet će dijete sa šeširom, koji je veoma nizak u njihovim očima.
Nisu mogli da mi vide oči.
Htio sam da isprovociram kod njih osjećaj krivnje...
...jer su stariji i nalaze se u blizini djeteta koje je na smrt preplašeno.
Kada vidite dijete u takvoj situaciji postajete nervozni,
tada ga ne možete dodirnuti, ne možete mu prići,
tada shvatite, da nešto nije u redu.
Ja nisam onaj koji im je rekao, Ja sam seksualno zlostavljan.
Natjerao sam ih da me pitaju za moj stav,
kako sam uradio neke stvari.
Oni su bili ti koji su morali da razmišljaju o tome i dali su mi moć.
Kako se zoveš?
Reci nam svoje ime?
Gdje živiš?
Živiš li sa roditeljima?
Nisam mnogo govorio.
Veoma je teško pročitati dijete koje ne priča puno.
Ako policajac ne zna čije je dijete i odakle je došlo,
ne može ga zdržati u stanici.
I znao sam da me, zapravo, samo mogu staviti u dječji dom...
...a to je sve što sam želio.
Nikoga, nikada nije bilo briga za mene,
Čak i da promijenim svoj identitet
nagrada će biti da me pošalju
negdje gdje će se stvarno brinuti za mene...
tada, dođavola, mislim, da ću biti ponovo rođen.
Mislim.. rodit ću se ponovo.
Nitko, mi nikada nije pružao djetinjstvo,
Zato, jer da bi dijete imalo detinjstvo treba ga netko voljeti.
Osjećao sam kao da pripadam tamo.
Oni nisu znali da ja imam 23 godine.
Smatrali su me jednim od svojih.
Rekao sam im da ću doći kući do večere,
dobio sam 5 $ da odem igrati košarku,
i... pristali su.
Nazvao je kući, tražio je prevoz,
koji stvarno, ne znam,
on je par milja od svoje kuće
i njegova majka radi do kasno i spava danju,
a njegov stariji brat Jason se javio na telefon.
Kada sam se probudila Jason je bio tu, reče da je zvao i da mu je trebao prevoz do kuće,
ali da nije htio da me budi,
i rekao mu je da ide pješke.
I to je... bio taj dan, kad se posljednji put čuo sa njim.
Proveo si 24 sata plačući, bolestan, zabrinut
tada si postao bijesan, uplašen,
pokušavaš da budeš koristan. OK, Što možemo da učinimo?
Možemo da polijepimo letke, možemo ovo, možemo ono...
Znate, umjesto toga...
ne plači, učini nešto pozitivno
i probaj da uradiš nešto, pretpostavljam, riješenje za njegovo pronalazak.
Pomislila sam da mu je netko ponudio prevoz, i da je ušao u nečije auto.
Mislim da ne bi ušao u auto sa nekim koga ne poznaje.
Što gledaš?
Vidim zabrinutost i bol kroz koju prolazi,
Ja uvijek kažem, On je negdje tamo,
Pojaviti će se on,
Nažalost po mene, to je bilo jedno od tih mjesta koja su vrlo rijetka u Španjolskoj,
gdje dijete ne može boraviti bez nekog dokumenta,
ili bez dokaza tko je.
Oni su htjeli da saznaju tko sam ja, i odakle sam došao,
žele da znaju točno.
Ako nam ne kažeš, i ne možeš da dokažeš tko si,
Uzet ćemo ti otiske prstiju i slikat ćemo te.
Nisam mogao to da im dozvolim.
Morao sam da nađem izlaz iz te situacije.
I tako, jedina stvar koja je preostala
1) zatvor
2) dokazati tko sam.
Rekao sam im da sam Amerikanac.
I da sam pobjegao od kuće, kao i da sam voljan da pozovem svoju obitelj,
ali da želim da to uradim sam.
Nisam želio da moja obitelj dobije poziv od policije ili tužitelja
Ili suca iz Španjolske.
Želio sam da to učinim sam.
I rekao sam im da bi trebao da budem u kancelariji tokom noci
jer živim u Americi.
U Americi su, znate, to je druga vremenska zona...
Tako, samo me ostavte u kancelariji
i sutra ćete imati sve što vam treba.
U ovoj kancelariji me nitko ne može čuti.
Znao sam da preko telefona mogu biti tko god hoću,
mogu uvjeriti svakoga u sve.
Tako sam nazvao Americku policiju.
Južni okrug, detektiv Fowler.
New York Policija.
Ured poručnika Kojak.
Drugačija policijska stanica u državi.
- Dobie ovdje. - Ko je to, molim?
Rekao sam im da sam policajac iz Španjolske
i da se zovem Jonathan Dorian,
Da smo pronašli dijete,
i da smo sigurni da je iz USA ali da ne znamo točno odakle.
Prije koliko se to dogodilo?
On je možda nestao prije par godina, netko ga sigurno traži.
Policajac kaže, pa, znate,
imamo stotine slika nestalih osoba na zidu
i ne možemo ih sve pregledati jednu po jednu.
Ali možemo vam pomoći
tako što ćemo vam dati broj centra za nestalu djecu
Arlington, Virginia.
Centar za nestalu djecu. Lorraine pri telefonu. Kako vam mogu pomoći?
Imamo dijete u skloništu, sigurno je Amerikanac,
I ima 14-15 godina
ali problem je mi ne znamo tko je on...
Opisao sam sebe.
Svaki detalj koji sam im dao sam mogao srediti.
Htio sam biti nejasan da bi opis mogao da se tumači na više načina.
Htio sam da ostavim mnogo mogućnosti.
Sačekajte samo malo da pogledam.
Možda imamo nešto,
Možda, znate, imamo dijete iz San Antonija
nestalo 13. Lipnja, 1994.
Njegovo ime je Nicholas Barclay.
Možete li mi poslati faxom njegov opis?
U mojoj glavi, bio sam u uredu sa Nicholasom Barclay pored mene,
trudeći se da potvrdim njegov identitet kao svaki drugi policajac.
Da pogledam da li je to on.
Pomislih, hajde da vidimo da li je to on.
Pogledao sam je, crno-bijelu sliku, staru sliku.
Pa, nestao je prije 3 ili 4 godine,
garantiram vam jedno, bit će promjena.
Ako bude promjena, bit će i sumnja.
Ako bude sumnje, tada imam priliku.
Odlučio sam Ucinit cu to, moram pokušati.
Uzeo sam telefon i rekao joj da je to Nicholas.
Imamo ga, to je on.
Nevjerojatno, to je on.
Mama me je nazvala i kaže, Sjediš li?
Nećeš vjerovati.
Rekoh, Što, mama? Ona je nastavila, Policija me je upravo nazvala
i misle da su našli Nicholasa u Linareu.
OK, gdje je Linares u Texasu?
Jer Texas ima mnogo malih gradova.
I onda ona reče; Ne, u Španjolskoj.
Španjolska?
O Bože kako objasniti emocije.
Toliko različitih emocija, od uzbuđenja do zbunjenosti
što da učinimo?
Koji je sljedeći korak? Kako doći do njega? Kada ćemo moći da pričamo sa njim?
Znat ću to poslije njihovog poziva.
Probat će da potvrde, da nazovu, ... da li je to istina? Da li je ovdje?
To je, Carey, obitelj i sve to.
Kad sam prvi put nazvala rekli su mi da je u utocištu.
Dali su mi na telefon Jonathana Doriana
koji je rekao da je radio za utočište,
i da je on taj koji je pričao sa Nicholasom
i da je on dobio informaciju od Nicholasa ko je on u stvari.
Kada je nazvala, rekoh da Nicholas sjedi pored mene.
Ali da je veoma uplašen, i da je traumatiziran
i da ne želi da priča ni sa kim.
Zvučao je vrlo čestito, vrlo zainteresirano.
On tvrdi da je bio zlostavljan, da je bio povređen,
sigurno je bio prisiljen.
Mislim da je neka vrsta socijalnog radnika.
Veoma umirujuće.
Ona kaže, Da li je nešto rekao?
Da li je pričao o nama? Da li se sjeća?
Pa, u stvari, mislim da je zaboravio sve.
Ne sjeća se puno toga.
Sjeća se tebe ali ne previše.
Rečeno nam je da je bio držan kao neka vrsta sexualnog roba,
i da je pobjegao odatle i da su ga našli kako luta ulicama.
Bila je sa slomljenim srcem ali u isto vrijeme bila je jako sretna.
Htjela sam da cujem njegov glas.
Ne!
Apsolutno, nema šanse da dopustim da razgovara i da se pretvaram da sam Nicholas
jer ja nisam Nicholas i ona je njegova sestra,
to bi bio rizik,
prerizično za mene,
ali sam ipak rekao nekoliko riječi.
Ona reče: Zdravo, Nicholas. Da li me čujes, Nicholas?
Ništa.
Volim te, Nicholas. Želim da te povedem kući sa sobom.
Povest ću te, dušo.
Doći ću i povest ću te...
I možda ćeš čuti: Volim te ili nešto slično.
Vrlo daleko. To, to...
I tada ona reče: Da li je to bio on?
Rekoh, Da. on reče 'volim te.
I onda je ona počela da plače preko telefona.
Reci mu, Doći ćemo i dovesti te kući.
Doći cemo tamo, dovesti te kući, I volim i ja tebe.
Isprao sam joj mozak.
Nisam stao, jer nisam ni razmišljao o stajanju.
Nisam se pogledao u ogledalu i rekao: Što, jebote to radiš?
Trenutno prekini.
Shvatio sam da sam pretjerao.
Nisam se pretvarao više, da ukradem još jedan identitet. Jedan sam ukrao.
Imao sam poziv. Možete li molim vas da pozovete Carey Gibson?
Bio sam iznenažen što je Carey rekla,
jedna od prvih stvari koje sam joj rekao je bila,
Kada FBI i američka vlada pomažu
i uh... da te dovedu i tvog brata nazad, Moram odmah da ga ispitam.
Kada je sreća nebitna,
ili... kada je opasnost,
naša reakcija mora biti veoma brza,
ili... vrlo odgovorna.
Mi moramo da stavimo sebe
u poziciju djeteta
ili djetetovih roditelja ili staratelja.
Generalno kada djeteta nema godinama,
ili je dijete mrtvo ili nije nađeno
i otkriće da je dijete u drugoj državi je ekstremno rijetko.
To čini pritisak na nas
da budemo sigurni da smo učinili sve ispravno...
utvrditi tko je on i vratiti ga nazad njegovoj obitelji.
Moja glavna briga je da ga vratim nazad,
tako da moja uloga može početi, istraga može početi...
moramo otkriti što se desilo tom djetetu.
Poslat ču nekoga tamo što je brže moguće.
Sljedećeg dana... Sljedećeg dana, to će biti izvan moje kontrole.
Centar za nestalu djecu mi je poslao letak.
Tu je bila slika Nicholasa i vrijeme njegovog nestanka...
I ja sam vidio kako je pravi Nicholas izgledao zapravo, u boji i sve ostalo.
on je bio veoma plav, veoma...
Imao je plave oči.
Uopće nije ličio na mene!
Ništa!
Imao je, znate, samo jednu stvar zajedničku sa mnom
imao je po pet prstiju na svakoj ruci.
Rekoh tada, jebiga, mogu sad da se spalim.
Spalio sam letak.
Ako sam mogao da spalim identitet kao što sam rekao
i svaku riječ koja je izašla iz mojih usta zadnjih par dana,
Mogao bih da spalim i njih!
Kada mi svi kažu, da američko veleposlanstvo dolazi
i... svi, znate...
i ne brini, Nicholas, mi ćemo se pobrinuti za tebe.
Pa, da, OK, znate, Ja... Ja ne mogu ništa učiniti.
Jedina stvar koju mogu učiniti
je da zamišljam kako je biti u zatvoru.
Nisam znao što da radim.
Stvarno nisam znao što da radim.
Kada prvi konzul bude došao u Linares,
otići će do centra i otkriti da je Nicholas Barclay nestao.
Rekoh, morate ga pronaći.
Tako da je on sa nekim iz Linares Centra,
krenuo okolo tražiti ga.
Naš prioritet je njegova sigurnost i da budemo sigurni da će se naći ponovo sa svojom obitelji.
Pokušao sam da pobjegnem volio bih da sam bilo gdje samo ne tu.
Nicholas Barclay?
Bog nije htio da napustim to mjesto.
Pričao sam sa zamjenikom konzula i pitao ga o njegovim vezama sa Nicholasom.
On je izvijestio da je u to vrijeme on govorio engleski,
da je, on je, on je bio beznačajan u tom trenutku
uvjeren da je on Amerikanac.
Kada sam se probudio sljedece jutro, sve je bilo normalno
Tada sam vidio direktora utočišta koji reče:
"Pa, znate, mora da si sretan, sestra ti je na putu"
"Kako to mislite?"-rekoh
Pa, tvoja sestra, dolazi, iz San Antonija,
ona je u avionu, dolazi po tebe.
Jebiga! ! !
Nikada ne bi napustila zemlju.
Nisam znala da će to dovesti do toga.
Znala sam da mama neće podnijeti let.
Ona ne može, neće učiniti to.
Ja to moram uraditi.
Ja moram otići po njega i dovesti ga nazad ovdje gdje je siguran.
Moram misliti o tome.
Moram misliti o posljedicama.
Ako uradiš to, zamisli za trenutak
da si otac djeteta koje je nestalo prije 3 godine,i 4 mjeseca,
i onda ga nađu u Kolumbiji, što bi uradio?
Koja bi bila prva stvar koju bi uradio?
Uskočio bi u prvi jebeni avion.
Nisam spavala dva dana prije nego što sam uskočila u avion...
Strah, ali isto tako i iščekivanje,
jer želiš da stigneš tamo.
Želiš da ga vidiš, držiš, pomirišeš, samo da stignem tamo.
Ne možeš se pripremiti da imitiraš osobu koju ni ne poznaješ.
Ne mogu biti Nicholas Barclay zato što ni ne poznajem Nicholas Barclay.
U tom trenutku nisam znao ni da li je dešnjak ili ljevak.
To je bio problem.
Ušla sam u avion i probala da zaspem.
Nisam uspjela.
Direktor...
To je Nick.
Mislio je da je odrastao.
Zvali smo ga 13 godišnjak u tridesetim.
Bilo je vrlo teško disciplinirati ga.
Ako bi nešto zamislio on bi to i uradio,
niste mogli mnogo da utječete na to.
Ostavi upaljač.
Bježao je i ranije na noć ili dvije, kad je bio ljut na mamu.
Odlazim, naći ću novu mamu, novi dom.
Poljubi me u šupak.
I on,... bi otišao a ona bi ga tražila
i našla bi ga i on bi se pojavio sljedećeg dana.
On nije bio, savršen, sladak, nedužan,
bio je gradski mangup sa ulice.
- Drago mi je što smo se upoznali. Ja sam direktor. Ovdje, Nick.
Pogledaj, nisam li sladak?
Imao je lijepu plavu kosu.
Izgledao je kao iz bajke.
Imao je plavu kosu i plave oči i mali razmak između zuba.
To bi se vidjelo kad bi se smijao.
Napokon smo sletjeli. Koga, koga ja tražim?
Kako izgleda? Da li je u odjelu?
Dođavola, mogu da pušim ovde, hvala Bogu!
Zrak je mirisao drugačije.
Bilo je mnogo manje gužve nego što sam mislila.
Uradio sam sve što sam mogao da povećam svoje šanse.
Kupio sam boju za kosu da se objim u plavo.
Gospodin i gospođa su mi prišli,
jer nisam bila sigurna gdje da pođem
i otišli smo pravo do kola i počeli smo da se vozimo.
Na letku je pisalo da Nicholas Barclay ima tri tetovaže.
Bila je tamo i djevojka u utočištu koja je radila male tetovaže, baš takve.
Nije bila profesionalac, bila je samo dijete.
I zamolio sam je da mi uradi te tetovaže
onako kako je pisalo na letku.
Šutila sam i tada je ta gospođa počela da mi priča.
Skretala mi je pažnju opisujući mi okolinu,
cijelo vrijeme dok smo se vozili.
Uzeo sam velike naočale za sunce, šesir, uzeo sam šal, rukavice.
Mislio sam da ako me ne bude mogla vidjeti,
tada neće moći da kaže da ja nisam njezin brat.
Stali smo da uzmemo Coca-Colu, koja je bila stvarno hladna.
Uzeli su Colu, uzrujalo me je koliko je to trajalo.
Par minuta prije njenog dolaska bio sam siguran da sam gotov.
Mislio sam da ce me uhititi, a uz to još i prebiti
jer nitko nece biti sretan povodom toga.
Sjećam se da sam ušla u neku čekaonicu.
Pričala sam sa nekoliko ljudi koji su mi rekli da je u svojoj sobi.
Zaključan je u svojoj sobi po cijeli dan. Ne pušta nikoga unutra.
Napokon sam čuo kako netko kuca na vrata i govori,
Hej, Nicholas, sestra ti je dole,
čeka te, ona je ovdje...
Sišla sam dole i ušla u dvorište.
Tu su se neka djeca igrala sa loptom
pogledala sam gore kroz prozor i rekla mu,
Ovdje sam, dođi. Želim da te vidim, hoću da te zagrlim.
Sjećam se da sam ga vidjela kako gleda kroz prozor.
Bio sam siguran da će sestra čim me ugleda,
reći: Što je, ovo jebote?
To nije... to nije Nicholas.
Čekao sam 10-ak minuta.
Znao sam da ću da izgubim sve.
Znao sam da ne mogu više da čekam,
da ne mogu da pobjegnem,
da ne mogu, jednostavno, da nestanem,
I tako sam otvorio vrata i sišao dole.
To je bio osjećaj ogromnog olakšanja.
Gledati ga, dodirivati, ljubiti, grliti.
Rekoh, Što je, ovo jebote?
On je ovdje, mi smo ovdje, imam ga.
Nije čekala ni sekundu.
Skočila je na mene, skočila je na mene,
zagrlila me je
i rekla, Nicholas, oh, i ti si se plašio da te neću prepoznati.
Uvijek bi prepoznala taj nos.
I samo... sjećam se kako sam ti dodirivala nos i govorila mu,
Sjećam se tog nosa, imaš taj izgled kao tvoj ujak Pat.
Rakla je, Ne brini, kao što uvijek kaže, sve će biti OK.
Sve će biti savršeno.
znam da si to ti.
On je samo.. samo jednostavno rekao da me voli,
i onda nije puno govorio sve dok svi ljudi nisu otišli.
Samo Bog zna zašto je uradila tako nešto,
ali... ali ja sam znao jednu stvar, sad nema nazad.
Došla je zbog mene i želi me nazad.
Otišli smo do sobe za posjete I pokazala mi je gomilu slika.
Slike, slike, slike.
Sjećaš se, ovo je sa mamom ispred kuće gdje smo živjeli
prije nego, što si nestao.
Sjećaš se, ovo je kad smo se igrali sa Scottyjem.
Sjećaš se, ova je...
A on je bio kao, Jason izgleda isto, Codey je postao prilično velik,
Mama, Bože, mama izgleda isto. Da li se udebljala?
Htio je da zna da li je deda i dalje seronja,
rekao mi je kako je puno volio baku i kako mu nedostaje.
Sjećam se da sam gledala njegovu tetovažu, križ između njegovih,
baš ovdje na njegovoj ruci.
Nastavila sam da razmišljam kako liči na ujaka Pata
i kako bi mama bila jako iznenađena koliko je visok.
Rekla je kako je izgledao drugačije,
kako je, znate, porastao...
...i
Bio je vrlo tih, držao se po strani...
Pričao je sa čudnim naglaskom.
Ali to je uvijek bio šapat ili vrlo tih govor kao da se krije od nečega.
Pomislih, Bože, kroz što je sve prošao.
Nije bio ista osoba.
Nije bio isti Nicholas koji je nestao prije 4 godine.
Bio je pod torturom, i Bog zna što još.
Nije bio ista osoba.
Sudac u Linaresu je htio da bude siguran
da je Nicholas nestali brat Carey Gibson.
Tako da je sad problem bilo to što su sestra i službenik iz ambasade
tvrdili da sam ja Nicholas Barclay
a policija, tužitelj
i sudac nisu bili sigurni u to.
Sudac je inzistirao na odvojenim razgovorima
a dio tih dokaza u razgovoru je bio i obiteljski album sa slikama.
Sudac je rekao, Slušaj, jedini način da dokažeš
da si ti stvarno Nicholas je da ovdje nema slika
koje ti prije nisi vidio.
Pokazat ću ti 5 slika.
Broj 1, OK.
Broj 2, OK.
Broj 3, OK.
Broj 4, OK.
Na 5, sam napravio grešku,
ali bilo je prekasno.
Sutkinja je bila uvjerena da sam ja Nicholas Barclay.
Od tog trenutka ne znam kako sam mogao da dokažem da on nije državljanin SAD.
Ne bi mogao ništa da uradi da mi Carey nije pokazala te slike.
Slikali su me, bez šešira, bez ičega.
Što je bilo, znate, vidjele su mi se oči.
Ustav SAD. Zakleo sam se da sam građanin SAD.
Znate, to nije bila istina ali sam to uradio.
Nismo mnogo pričali noć prije, bili smo u avionu.
Ne nelagoda, samo tišina, I to je bilo skoro kao umirujuća tišina.
Znate, mogla sam čuti kako diše i sama sam se osjećala smireno.
Razmišljao sam da pobjegnem čak i prije nego što sam je sreo.
Sve što je trebalo da uradim je da uzmem taxi i odem na željeznički kolodvor,
i kupim sebi kartu za odlazak iz Španjolske.
Mogao sam to uraditi za par minuta.
Ništa nije moglo da me zaustavi, ništa.
Odlazio sam par puta dole u hodnik,
stalno se pitajući da li činim dobru ili lošu stvar.
Da ili ne, Da idem ili da ne idem?
Kada sam rođen, nisam mislio da ima toliko ljubavi.
Moja majka je bila vrlo mlada, i imala je, samo 17 godina,
srela je... starijeg čovjeka, koji je bio moj otac, iz Alžira.
moj djed je bio rasista
i kada je saznao da je čovjek, sa kojim je moja majka provela noć, Alžirac,
htio je da majka abortira.
i da me se riješi prije nego što se rodim.
Po njemu je Arape trebalo uništiti nuklearnom bombom
I crnci su majmuni.
Prije nego što sam rođen, imao sam pogrešan identitet definitivno.
Već tada nisam znao... već tada sam pripremljen da ne znam tko sam.
Novi identitet sa pravom putovnicom, američkom putovnicom.
Mogu da idem u SAD, da idem u školu tamo.
Živjeti sa tom obitelji i napokon biti netko.
I biti bez brige oko identiteta.
Vidio sam svoju priliku.
Žena koja je prošla kroz sve ovo da bi me dovela sa sobom u svoju obitelj.
koja ima djecu, koja ima ... voljenu obitelj,
mora biti netko... netko dobar,
Znate, imao sam dilemu u glavi.
Carey želi da budem Nicholas ali što sa ostalima?
Da li će i oni htjeti da ja budem Nicholas?
Nisam razumjela, zašto je on bio tako... kao, uzrujan, znate što mislim?
Bio je,stalno u pokretu i u kupatilu,
i posmatrao je ljude,
gledao me je, stalno me je gledao.
Stalno me je gledala.
Mislim da je zato što je bio uplašen.
Znate, vraća se kući
i mi ne znamo što se dešavalo sa njim,
kako njegov mozak radi.
Ali on je bio... možda se plašio
da neće biti prepoznat ili da ga mama neće voljeti više.
Bolje da me ubiju.
I ja hoću...
i kažem, pa, možda je bolje da se avion sruši.
Kada su rekli da je vrijeme za nas, da se ukrcamo, gurnula sam Nicka i rekla,
Spreman? Da li si spreman da ideš kući? On reče: "Spreman sam da idem kući."
Hajde da odjebemo odavde i odemo kući.
I ušli smo u avion.
Bila sam stvarno uzrujana, u iščekivanje, prilično sretna.
Znate, mi smo to napravili... To je obiteljska stvar, mi smo veoma povezani.
Sjećam se te noći, iz minuta u minut.
Bio sam ja, moja baba,
moja sestra i moj tata, vjerujem.
Svi smo se potrpali u moj Lincoln
i otišli po moju mamu i Nicholasa.
to je bilo čekanje i ali svi su bili uzbuđeni, znate.
Nismo znali što da očekujemo...
Nisam htio da izađem iz aviona.
Htio sam da čekam,
da se pripremim.
Nisam imao plan. Nisam imao strategiju.
Znao sam da nema povlačenja.
Nisam mogao da se okrenem i odem.
Nismo imali ideju kakvu osobu očekujemo, tko nam to dolazi.
Željela sam da potrčim, da ga zgrabim, i zagrlim ali je imao prtljag,
Pa sam sišla dole zgrabila ga, zagrlila i rekla da mi je nedostajao.
Mnogo se promijenio.
To je bilo teško zamislivo.
Ali tada sam bila uvjerena, znate,
kažeš samom sebi, dobro, prošao je kroz sve te neprijatne stvari,
sigurno je da će biti drugaciji.
Sjećam se moje djece, moje mame i mog supruga
i mi smo bili, Bože, bili smo tako sretni.
On je bio totalno zatvoren,
Tada sam postala uplašena, mislila sam da je to dijete totalno zbunjeno,
sama njegova pojava.
Bio je jako tih i neprijatan.
Nikad nisam volio da me ljudi dodiruju.
I ne mogu to da promjenim.
Kad je stavila ruke oko mene,
morala je osjetiti da ja nisam uživao u tome.
Bio sam veoma hladan, veoma zatvoren. Nisam razgovarao ni sa kim.
Koliko god da sam bio sretan... nisam to pokazivao.
Imao sam granicu ispred sebe.
Nisam htio da zabrljati.
Naravno, to je bila dobrodošlica otvorenih ruku, da ti damo malo topline doma.
Pričat ćemo kasnije, idemo kući.
Samo sam ga posmatrala, na putu kući, u kolima,
i moglo se reći da mu je bilo neprijatno.
Pustili smo kasetu i pokušali smo da mu olakšamo koliko god je to bilo moguće.
Bila je to tiha vožnja do kuće,
i svi su, znate, bili tihi i jos uvek uzbuđeni.
Nisam mogla da skinem osmjeh sa lica u tom trenutku, iskreno.
Imala sam zeleni val sve do kuće.
To je bilo dobro osjećanje...
naš dugo izgubljeni Nicholas je stigao kućici.
Imao sam obitelj i više od toga.
Nikada....nikada nisam sanjao tako lijepo.
Nikada nisam sanjao da ću moći da ostanem na mjestu gdje me vole
ali i da imam obitelj.
Kada sam se probudio u Texasu...
.. ono što sam vidio nije bilo ono što sam očekivao da ću vidjeti.
SAD su za mene bili veliki gradovi, velike zgrade i mnogo ljudi okolo.
Prva stvar kada otvoriš oči je zvanično,
tvoje ime je Nicholas Patrick Barclay,
rođen si 31.prosinca 1980,
i svi članovi obitelji su me zvali Nicholas
i ne Nicholas, koje je tvoje pravo ime?
Ne! Nicholas.
OK, idemo u kupovinu, Nicholas.
Vozili su me okolo,
i, znate, znao sam da moram nešto i da prepoznam,
a znao sam da to neću moći zato što nikada prije nisam bio tu.
Hey, Kirk, kako si'?
Sretali smo neke ljude koji su poznavali Nicholasa prije nego što je nestao.
Rekao sam im da ih se ne sjećam, nečega se sjećam ali ne i njih.
Kao da sam izgubio pamćenje, to sam im rekao.
On je traumatiziran.
Zato se ničega ne sjeća,
zbog svega, zbog svega što mu se desilo.
Sjećam se znaka.
Vidio sam Nicholasa na slici kako ovako pokazuje sa svojim prstima, znate,
To je, to je njegov pozdrav, znate,
napravio sam par puta to, kada sam bio tamo.
To je bila jedina stvar koja mi je padala na pamet da uradim.
Mislio sam u sebi
Nicholas Barclay bi mogao da se vrati kući bilo kada.
to mi je bila prva briga.
stvarno sam bio zabrinut zbog toga.
Bio sam bespomoćan. Rekoh, Čovjece, što ako se on pojavi?
što ako ja otvorim vrata a on kaže, hej, vratio sam se.
Znate.
Mislili smo da bi bilo najbolje za njega da upadne u normalnu rutinu.
Ustane, pojede doručak, uradi ovo, pojede ručak,
pojede večeru, pogledamo film, obični, normalni obiteljski ambijent.
On i ja smo se motali okolo.
Vozali smo ga u autu, pričali smo slušali mjuzu i tako to.
ranije se motao okolo sa Codeyem i prijateljima
poslije škole su išli u park da sviraju,
i, mislim, voljeli su da rade stvari koje su mladi radili.
Počela je da mu se sviđa djevojka iz sudsjedstva, Amy.
Motali su se okolo, pričali telefonom
i znao je da pocrveni kada bi je spomenuli.
Jedina osoba koju nisam sreo u Barclayevoj obitelji
je bio njegov drugi brat, Jason, brat od Carey.
napokon je i on došao da me vidi.
Nije me gledao kao Nicholasa i nije se pretvarao da me gleda kao Nicholasa
poželio mi je sreću i otišao.
Nismo čak ni pričali o tome što mu se dešavalo tamo,
jer smo mislili da će nam, kad dođe vrijeme, sve sam ispričati.
Nisam primila nikakav telefonski poziv od obitelji
da kažu, znate, Nicholas se vratio.
molim vas dođite do nas da popričamo. Potrebna nam je pomoć.
I osjećala sam kao zapovijed
da moram da uradim razgovor vrlo brzo.
Složila sam se da se sretnem sa Nicholasom u centru za izgubljenu djecu u San Antoniju
da obavimo prvi razgovor.
predstavila sam se Nicholasu, rekla mu zašto sam došla,
i da je svrha našeg razgovora da razgovaramo o njegovom otmičaru
njegovim pomoćnicima i lokaciji njegovih otmičara.
Sve što sam znala o Nicholasu
je ono što sam pročitala na nekom od plakata za nestala lica.
Ljudi se ne mjenjaju toliko za 3 godine,
ova osoba kao da nije postojala do 16. godine.
Imao je jaku, tamnu bradu,
tada sam posumnjala, da ako Nicholas ima jaku, tamnu bradu sa 16 godina
od kada ima plavu kosu.
Pojavio se vrlo uzrujan
i izgledalo je kao da mu je nelagodno cijelo vrijeme.
Rekao sam im, da sam bio otet od vojske, negdje preko mora
bio sam otet i strpan u kombi,
i odveden na neko mjesto za koje nikad nisam saznao gdje je.
Tamo su me čuvali u sobi sa drugom djecom.
omamljeni kloroformom,
I onda su se probudili...
znate, negdje, nisu ni znali gdje su.
Bili su oteti od obučenih vojnika da bi bili seksualno zlostavljani.
Svako veče su ta djeca bila silovana od strane nekih ljudi.
Ti ljudi su bili Amerikanci, Meksikanci i Europljani.
Izlomili su mi ruke, posebno desnu ruku, sa bejzbol palicom.
Palili su ih i davali im kukce da jedu.
- Bili smo mučeni. - Lomili su mu prste.
- Lijevo stopalo su mu slomili šipkom. - Bio sam silovan.
Držali su djecu postrojenu i zastrašivali ih vojnim metodama.
Vršili su pokuse nad nama.
Stavljali su im igle u oči.
Slušalice su im stavljali na glavu i onda vrištali i urlali na različitim jezicima.
Španjolski kapetan je pjevao stalno a glas je ponavljao: "Ti nisi ti."
Ako bi netko progovorio engleski, bio je pretučen.
Stalno su prebacivali djecu sa jednog na drugo mjesto.
Nikada nismo vidjeli kuda nas vode.
Identitet dječaka je bio promjenjen kao i boja kose,
boja očiju ili druge promjene.
Stalno su bili u uniformi.
Kiselina im je sipana u oči.
Prodat će ih za lovu, u bijelo roblje.
Boja očiju im je mjenjana iz plave u smeđu korištenjem te otopine.
Vrata nisu bila zatvorene, ja sam bio zaboravljen pored vrata.
Potrčao sam velikim hodnikom i tu su bila još jedna vrata.
Nekako sam se našao napolju
i počeo sam da trčim,...
Par sati kasnije otkrio sam da sam u Španjolskoj.
Imamo dijete, ovdje, koje ima oko 14, 15 godina.
Nema dokumenta.
Nema dokumenta ali možete vidjeti da je veoma mlad.
I veoma je uplašen.
Bila je profesionalac ali moglo se vidjeti da je šokirana.
To je bio šokantan razgovor i kada sam završila, tresla sam se
jer je imao sve te šokantne, emotivne učinke
koji su se pojavljivali slušajući tu priču.
on je znao sve o takvim tipovima ponašanja.
mislim, normalna osoba ne bi mogla da sjedi mirno i priča takvu priču
šokantnu priču...
to nije nešto o čemu se laže.
Ne ulazite u detalje mučenja i ubijanja djece.....i što li već.
Ništa od toga nije izgledalo normalno.
Bio je mučen.
Mislim, bio je mučen...
Imao je slomljenu ruku koja nije nikada medicinski zbrinuta,
šepao je,
imao je opekotine od cigareta na potiljku i na gležnjevima.
Ova osoba je bila žrtva
ili je bila fantastičan glumac
I ja nisam znala koju titulu da mu dodjelim.
rekla sam mu da mi je veoma žao zbog toga što se desilo
i da cemo učiniti sve da otkrijemo ljude koji su mu to učinili
i privesti kraj na te muke kroz koje je prošao.
To je bila posljednja granica.
To je...
Pobjedio sam. Znate, igra je gotova.
Imao sam putovnicu, svi u obitelji su rekli da sam ja Nicholas Barclay.
Nitko me više neće ispitivati.
Nitko ne sumnja koliko ja znam.
Dođavola, bio sam sretan.
Bio sam, znate... Nisam mogao vjerovati u to.
Moje ime je Charlie Parker. Ja sam privatni detektiv.
Hej, kako si?
Želim da... nešto učiniš za mene.
Primio sam poziv u Studenom, od producenta sa Televizije,
i on mi reče da se dječak,
koji je nestao prije 4 godine, pojavio
i on je želio da ga nađem da bi on mogao da obavi razgovor sa njim.
prvo sam morao da otkrijem gdje njegova majka živi.
Našao sam je i odvezao do sjevernog San Antonia da uradimo razgovor.
Zamolila sam ga, da se ne obraća medijima.
Jer ako je nešto, što je Nicholas ispričao, istina,
ako je išta od toga točno,
i ako je neki vojni oficir umješan,
zadnja stvar koju smo htjeli je da to bude stavljeno
na naslovnice novina ili na TV
tako bi otmičari saznali da smo im na tragu.
Ovo su vijesti u 10.
Nestao je bez traga prije 3 godine.
Večeras se dječak iz San Antonija vratio kući.
Nicholas Barclay sada ima 16 godina.
Nestao je kada je imao 13...
Nicholas kaže da je bio otet
i odveden u Španjolsku.
Kaže da je tri godine bio stalno drogiran, tučen i silovan,
U ovo je uključeno na desetine nestale djece.
Dobro, Bob, FBI nije uzeo ovo olako...
Razlog?
Nekako je 13 godišnji dječak iz San Antonija
završio u Španjolskoj bez putovnice.
19. Lipanj 1994, Nicholas se posvađao sa svojom obitelji,
došao je ovde u Fort Sam Houston da igra košarku.
Dva mladića su mu prišla, i započela razgovor.
Sljedeće čega se sjeća je da su mu stavili odjeću preko usta i onda se onesvijestio.
tvrdi da su mu promjenili izgled
i učinili ga neprepoznatljivim.
Nije mu dozvoljeno da govori engleski.
Da li su te silovali svako veče?
Mene? Ne.
Nisu me silovali svako veče.
Neki od njih, neke su voljeli više.
neku od djece su voljeli više.
Silovali su ih obično 2 ili 3 puta tjedno.
Htio sam pažnju medija, tako sam činio Nicholasa sve više stvarnim,
ti ljudi su stvarno vjerovali da sam ja Nicholas
i zato su me voljeli jos više.
Stavili bi ga da sjedne, stavili bi mu mikrofon i uperili kamere u njega
pomjerio sam se sa strane.
i bio sam skoro uvjeren.
Sa strane je bila slika
Nicholasa Barclaya.
Mogao sam da gledam sliku i da gledam njega u isto vrijeme.
I dok sam gledao u sliku, primjetio sam da dječak ima plavo-sive oči
a da ovaj čovjek ima smeđe oči.
To je bio trenutak kada sam se naježite,
i...nešto je bilo pogrešno u svemu tome.
Radio sam ono sto su tražili da učinim.
Nešto nije u redu. Možete li mi dati sliku gdje mu se vide uši?
trebam to... trebam.
čitao sam o Scotland Yardu kako oni koriste metodu za identifikaciju,
James Earl Ray, koji je ubio Martina Luthera Kinga.
uhitili su ga na aerodromu Heathrow tako što su ga identificirali pomoću ušiju.
I znao sam da su uši korisne za identifikaciju skoro kao i otisci prstiju.
stavio sam sliku u džep...
Kada sam se vratio u kancelariju,
stavio sam sliku u Adobe Photoshop.
Uši su bile drugacije.
odmah sam znao
on nije Nicholas Barclay.
Mislio sam da imam špijuna.
Pomislio sam da imam pravog špijuna.
Zašto bi netko došao ovamo i zauzeo mjesto druge osobe?
Koji su bili njegovi razlozi?
Nazvao sam Nancy Fisher.
Taj momak je prevara. To nije on.
Uši se ne slažu.
Moj komentar njemu je bio,
Moraš biti vrlo pažljiv
ne želiš da budeš uvučen u federalnu istragu.
Ljudi ne žele da slušaju kako pričaš o nečijim ušima
bila je zatečena, nije imala pojma o čemu ja to pričam.
Mislila sam da nemam pravo da pitam,
znate, njihova izjava da je on njihov član obitelji
kako bi oni mogli pogriješiti?
Mislila sam da nitko ne može pogriješiti povodom toga.
Što oni hoće? Već imam dokaze da on nema iste uši.
Zašto bi prihvatili stranca?
Ne samo stranca iz svoje zemlje
nego stranca iz druge zemlje koji priča sa Francuskim akcentom.
To mora da je Nicholas Barclay.
To je bilo nečuveno.
Nisam mogao pričati sa nekim tko nije čitao o tome
rekao bi mi, čekaj malo. Poznajem svoj dijete. Poznajem, svog sina.
Nisam ih mogao pogledati u oči i reći...
To vam je kao kada se sretnete sa starim razredom
i vidite tu djecu kao kad ste išli u školu kada ste imali 19...
Tada je stvarno počeo za mene američki san, kada sam uskocio u taj veliki žuti autobus
i krenuo u školu sa ostalim đacima.
Koliko odraslih Francuza ide u američku školu,
sa žutim autobusom...
Nevjerojatno. To možeš uraditi u filmu, u......
ali ne možeš to zapravo uraditi.
Napokon sam uspio da ponovo budem dijete, zvanično, sa putovnicom,
imao sam drugu priliku,
da ponovo idem u školu i da uspijem ovaj put.
Tako se on vratio ponovo u srednju školu.
Stvarno sam bio zabrinut.
nisam znao sta namjerava.
ovo je bio slučaj, mislim pravi slučaj.
ovaj tip je lagao o tome ko je on
i ova ga je obitelj prihvatila.
Očekivao sam da jednog dana raznese nešto na vojnom aerodromu
ili da uradi nešto u vojnoj bazi.
Pokrenula sam potragu da bih saznala tko je oteo Nicholasa,
kada, kako i pod kojim okolnostima,
a nisam imala skoro nikakve informacije
jer su sve informacije koje nam je dao bile vrlo, vrlo općenite
Nije nam dao imena, Nije nam dao mjesta,
Nije nam dao vrijeme, nije nam dao ništa.
Obitelji smo rekli da je razlog što ga vodimo u Houston
to što je prošao kroz traumu.
i da zaslužuje da ga pregledaju stručnjaci koji znaju kako da mu pomognu.
U početku sam mislio da će to biti forenzicki ragovori,
sa namjerom da saznamo još koju informaciju
o ljudima koji su ga oteli.
Došao je bijeli diječak, predstavio sam mu se
i kad je progovorio, odmah sam...
Nešto u meni mi je govorilo, nešto ne valja,
nešto ovdje ne valja.
Razgovarao sam dugo sa njim.
Traži je da mu ponovim sve priče koje sam ispričao ranije.
Sjećam se da su me ljudi zgrabili i strpali u kombi.
Zaspao sam i probudio se u sobi. Tu su bila i ta ostala djeca...
Nisam vidio psihičke promjene
njegov govor tijela, u njegovoj građi, u njegovim otkucajima srca,
koje bi normalno primjetio
kod osoba koje bi pričale o takvim iskustvima.
Nije mogao da priča engleski bez naglaska.
To mi je govorilo o razvoju njegovog mozga, i razvoju jezika.
Ne možete jednostavno izbrisati prvih 6, 7 godina vašeg života
U domu u kom se priča engleski
i kasnije, znate, 8, 9 godina kasnije,
čak 10 godina kasnije,
ne biste zaboravili da pričate engleski bez naglaska.
Garantiram vam da to dijete nije odraslo u obitelji u kojoj se govorio engleski.
Znate, ne znam tko je, ali znam da osoba sa kojom sam pričao
ne može biti Nicholas Barclay.
Ok, najgori scenarij se pojavio i nije mi se svidio.
Ova istraga se skroz preokrenula.
Odvela me je od jednog do drugog mjesta.
Smjesta sam pozvala Carey Gibson i rekla joj,
Carey, Dr Perry je upravo potvrdio da ova osoba nije tvoj brat,
činjenica je da on nije Amerikanac.
Mogla bi biti veoma opasna osoba.
Kriknula je ili viknula i rekla: "O moj Boze!"
Rekoh joj: "Nemoj doći na aerodrom,"
"Sredit ću to, pobrinut ću se za tu osobu"
i da ga neće voditi kući,
znate, da živi sa njim
Ona je rekla, OK.
Odletjeli smo nazad u San Antonio i tamo nas je sačekala Carey.
Što?
Ponašala se kao da nismo razgovarali.
Ponašala se kao da je uzbuđena što ga vidi, pitala ga je kakav je bio let.
Mislim da sam samo buljila u njih minut...
Pozvala kancelariju državnog tužitelja, odmah, odatle
Pitala sam, Što da radim?
Pomoćnik tužitelja mi je rekao, Pusti ih privremeno.
Poželjela je dobrodošlicu kući toj osobi, kao da je to njezin brat.
Nisam imala ideju zašto se ponaša tako.
jer u mom razgovoru sa njom,
rakla sam joj, Ta osoba nije tvoj brat.
Nisam mislila... Ne sjećam se tih njenih riječi.
Pa, možda su očajnički željeli da je to njihov sin
da su na kraju rekli da je to njihov sin,
ali to je postalo apsurdno.
Nisam to mogao da dopustim. Nije bilo načina da to dopustim.
Krenuo sam po susjedstvu,
da otkrijem nešto o pravom Nicholasu Barclay,
razgovarao sam sa susjedima,
Pokušavao da otkrijem bilo što o tom momku
o toj obitelji.
I što se dogodilo?
Znate, zašto ih je Nicholas napustio?
Policija je obično dolazila
možda dva ili tri puta mjesečno.
Uvijek je to bila svađa sa djecom
ili sa momkom ili sa drugim sinom.
Pričao sam sa svima i svi su mi rekli da je Nicholas bio problematičan,
dolazio je kući kasno noću.
Svi smo mi imali svađe u kući,
ali smo rijetko zvali policiju,
bilo bi loše kada su oni dolazili.
To me je natjeralo da pomislim da se tu nešto dešava,
više nego što se vidi. Naravno da se dešavalo.
Znala sam da bi DNA analiza dokazala da to nije Nicholas Barclay.
Gospođa. Dollarhide je rekla, To je moj sin.
Nisam imala prava da tražim analizu krvi za DNA
ona je legla na pod,
doslovno je legla na pod,
i rekla, Ne, ne možete me odnijeti, ne možete me natjerati.
Nisam htjela da idem bilo gdje sa FBI-om, ali se ne sjećam da sam odbila.
Bila sam zapanjena. Nikada prije nisam vidjela takvu reakciju.
Nije bila samo apatična, bila je neprijateljski raspoložena.
Da budem iskrena sa vama, nisam imala pojma što sam mislila u tom trenutku.
Moj glavni cilj u životu je ne misliti.
Nismo imali potrebu da dokazujemo tko je on. Mi smo znali tko je on.
Nisam ih vidjela više kao obitelj koja je žrtva.
Vidjela sam ih kao sumnjivu obitelj.
Nije bilo razloga da puste stranca u svoje živote...
..osim ako ne pokušavaju nešto da sakriju.
To je mogao da bude jedini razlog.
Nešto su krili a ja nisam znala što je to.
Kada je Beverly odbila da da uzorak krvi,
Počeo sam da postajem sumnjičav.
Znali su da nisam Nicholas.
Što god da sam im rekao,
nisu povjerovali ni riječ.
Ali nisu to pokazivali.
mislio sam, tko to ne bi primjetio?
To je bilo prije 4, 5 godina.
Sjećao sam se Španjolske, Carey je učinila sve za mene.
Kada nešto nisam znao, rekla bi mi.
Sve si zaboravio ali ćeš se sjetiti sada
i, to je mama tamo gde smo živjeli sa......da li se sjećaš?
Oh, to je Chantelle. Sjećaš se Chantelle. To ti je nećakinja, moja kći.
Da li se sjećaš ovoga? Da li se sjećaš onoga? Da li se sjećaš.......?
Ponovo, ponovo, i ponovo.
To je Jason.
Htjela je da me uvjeri u to.
Htjela je da me uvjeri u to tako da to nikad ne zaboravim.
Nije mogla da kaze, to nije Nicholas.
da li je vjerovala ili ne?
Ako mene pitate, rekao bih,
Ne, ni sekund, da li je vjerovala da sam je njezin brat.
Ona je odlučila da sam ja njezin brat.
To je kao kad sam se ja probudio ovdje...
Laž veća čak i od moje.
Znate, to je...
Pretvarali su se koliko i ja čak i više.
Razmišljao sam o tom dječaku, Nicholasu Barcliju.
O tome kad je nestao,
Živio je sa Beverly u kući, u ulici Swallow
i njegov brat Jason je takođe živio tu.
Jason, Nickov stariji brat,
kada se preselio u tu kuću,
ta kuća se promjenila,
jer je prije on bio tu,
Nick i njegova mama
su bili vrlo bliski sa mnom.
Voljela ga je jako.
Mislim, voljela ga je, može se reći... Ona, ona... On je bio svjetlost njezinog života.
Onda se on uselio, bio je skitnica, narkoman
brinuo je samo o sebi.
i kada se on uselio u tu kuću, samo je učinio situaciju još gorom.
Zapravo, mislim da je nagovorio mamu da i sama pocne da se drogira
Kada se uselio u kuću.
situacija u toj kući je postala napeta.
Otkrio sam iz policijskog dosijea,
nekoliko mjeseci poslije nestanka,
Jason je nazvao policiju
i rekao da njegov brat pokušava da provali u kuću.
Viđamo takve stvari sve vrijeme.
Ljudi, ljudi stalno rade takve stvari
pokušavaju da uvjere druge ljude da je ta osoba živa.
Sabrao sam dva i dva
I shvatio sam da se nešto dogodilo, tom dječaku, u toj kući.
Ne treba biti Columbo da bi se sastavili svi djelići slagalice.
Ubili su ga.
Neki su ga ubili, neki su znali, a neki su izabrali da to ignoriraju.
Nisam više brinuo da će se Nicholas vratiti.
Ni Nicholas Barclay ni njegova majka nisu željeli da surađuju,
tako da smo morali da nabavimo nalog
da bi smo im uzeli uzorke krvi.
Nisam više mogao da se pretvaram da sam Nicholas.
Uzela sam dva ili tri agenta i otišli smo da ga pokupimo.
U sebi, postajao sam sve agresivniji,
Čudan.
nisam mogao dalje.
Imali smo otiske prstiju i otisak dlana.
Poslali smo ih Interpolu, ambasadama,
da vidimo da li će se otisci
poklopiti sa nekim koje oni već imaju.
Tražio sam izlaz,
ne samo izlaz iz San Antonija, iz Texasa
već izlaz iz samog sebe.
Nicholas je postaojao sve više uzbuđen i bijesan
i stvarno sam osjećala da će pobjeći
i ako pobjegne biće nam vrlo teško da ga ponovo pronađemo.
Organizirao sam pratnju, Počeo sam da ga pratim.
počeo sam da motrim na kuću u kojo je Beverly živjela
zapisivao sam sve tablice auta koja su dolazila.
Uzeo sam brijač i isjekao lice.
Problemi su postajali sve veći i veći.
Pokazao sam im
da sam pod ogromnim pritiskom.
3. ožujka 1998,
Izaslanik iz Madrida me je nazvao
i rekao, Upravo smo ga identificirali.
Rekoh, Mora da se šalite?
Znao sam da je sve propalo i da su samo tjedni u pitanju.
Rekao je, Poslat ću vam faksom podatke koje imam.
Složio se da se sastanemo.
Naručili smo tople kolače.
Počeli smo da jedemo.
On reče...
Rekao sam, Stvarno si naljutio svoju majku.
ona nije moja majka i vi to znate.
Pomislih, dođavola.
Stajala sam pored faksa,
i čekala, naravno, da stigne
svo vrijeme sam vikala i skakala.
Stvarno sam rekao, Neka sam proklet,
hoćeš li mi napokon reći tko si ti.
Došao sam pred zid moralo se sve saznati.
To je bilo, znate, napokon ćemo saznati tko je ta osoba.
srce mi je jako tuklo, baš kao i sad kada pomislim na to.
I... i rekoh, tko si ti?
Ja sam Frederic Bourdin i Interpol me traži, rekao je
Otisci su nam pokazali
da on nema 16 vec 23 godine.
Da nije Amerikanac, vec Francuz.
Da nije Nicholas Barclay, vec Frederic Bourdin.
Mi smo odrasli u Americi misleći da je Interpol
neka vrsta policijskog Boga. Znate što mislim?
najveća stepenica u "Zemlji policije".
Pomislih, Bože,
ako ga traži Interpol, što je učinio.
Tko zna što je učinio.
Počeo je da mi priča.
Frederic Bourdin je delikvent.
Aktivnosti i način ponašanja...
Putovao je širom Europe
pojavljivao se u utočištima za djecu
pod drugačijim imenima.
Španjolska, 1992.
Španjolska, Rujan 1993.
Barcelona...
.. bježeći iz kuće svojih usvojitelja.
Brisel, '95.
Pyrenees...
Milan, 1993.
Glasgow.
Sjedeo sam tako. Nisam mogao da jedem, Teško sam gutao hranu.
uvijek je nosio naočale.
Giovanni Petrullo.
Michelangelo Martini.
Donovan MacNeph.
- Peter Samson. - William Thomas.
Jimmy Sale.
Peter Robin.
James Markey.
Frederic Cassis.
'93.
Hernandez Fernandez.
'95.
Edgar Guteyere.
'97.
Španjolska, 1997.
Možda mu je potrebna psihijatrijska pomoć.
Večeras
podijeliti ćemo sa vama
priča je toliko bizarna,
da je teško povjerovati u nju.
Ovo je priča o vrhunskom uljezu
koji je pomoću laži uspioo da uđe u SAD
i povrijedi mnoge ljude.
On je jedina osoba u povijesti SAD-a
koja je uspjela da odglumi identitet nestalog djeteta.
Prevario je čak i dječakovu majku.
teško je zamisliti kako je on to vješto izveo.
Znali smo da ce to biti, znate, velika tuga i...
znate...
ali nismo mislili da to neće biti on.
Znate, zašto bi i pomislili tako nešto?
Prvo osjećanje je totalna tuga.
Jer to nije Nicolas.
Što nas vraća na početak.
Gdje je Nicholas?
To je bilo prvo pitanje.
Druga misao je bila,
kako sam mogla biti tako jebeno glupa?
Mislim, ozbiljno.
Kontaktirao sam policiju San Antonija,
I rekao im, odliučio sam da im kažem, da su ga oni ubili.
Na osnovu izjave Frederica Bourdina,
Istarga o ubojstvu je pokrenuta
navodno je bila protiv članova obitelji
koji su sudjelovali u nestanku djeteta.
To je saopćeno dok je Frederic bio u zatvoru
da je rekao da mu je moja mama priznala
da su ona i Jason ubili Nicholasa i sakrili njegovo tijelo.
Prvo su mene optužili
i totalno su me izludjeli.
Jer ja, ja....bila sam luda ali nikada nasilna.
Ovo je ulica u kojoj je dječko živio prije nego što je nestao.
To je ta kuća.
Mislim da je dječak zakopan tu.
Pričao sam sa Darrylom.
Složio se da me pusti da prekopam dvorište i vidim da li je Nicholas tu.
Ako je Beverly znala da ta osoba nije njezin sin,
onda je ona imala neki drugi motiv
nešto zastrašujuće
za nju da prihvati stranca u svoju kuću
kao svog sina.
Pristala sam da idem na detektor laži.
Prošla je poligraf.
Rekla sam ispitivaću na poligrafu,
Ne razumijem ovo,
Ne razumijem ovo. Da li ćete ponoviti test?
Uradili su test ponovo i ona je prošla.
rekla sam, Nešto ne valja.
Treći put je uradio test,
Nije se slagala sa pitanjima.
Mislim, kao......
Ispitivač mi je rakao da je uređaj skoro poskočio sa stola.
Njezini odgovori su bili lažni o svemu.
Okrenuo se ka njoj i rekao,
Gospođo Dollarhide, po ovome, vi znate gde je vaš sin.
Vi zante što se desilo sa njim i odgovore na neka druga pitanja.
Tada je postala veoma zabrinuta, veoma uznemirena,
skočila je i istrčala napolje vrišteći.
lagala sam da sam .....krala,
I zato sam pala na testu.
Nisam lagala ništa što je imalo veze sa Nicholasom.
To su bila druga pitanja.
- Darryl? Charlie Parker. - Mr. Parker.
kako ste?
Lijepo je ovdje.
To je kuća,
da, gospodine.
Poligraf nam je potvrdio da možemo da vjerujemo da ona ima neke informacije...
...ona se branila i odbijala da i osjećali smo da Jason zna nešto.
Ako je Jason uradio nešto Nicholasu, Nisam znala ništa o tome
nisam mogla ni pomisliti da je Jason nešto uradio.
To ne priliči njemu,
ali.. ne znam.
Znala sam da moj brat ili moja mama nisu ubili Nicholasa, slučajno, namerno....
Što god da je Frederic rekao, to nije istina.
kada smo prvi put doveli psa od tada stalno kopa ovdje, u kutu
tamo gdje je drvo.
I jednog dana, kosio sam i vidio sam, kao, komad plastike,
- nešto kao debelu foliju... - OK.
...virilo je iz zemlje. pokušao sam da to izvučem,
samo je puklo i ostalo zaglavljeno u zemlji.
Nisam više obraćao pažnju na to niti sam pridavao pažnju tome,
sve do prošle noći kada smo pričali telefonom.
Grm je tu već neko vrijeme?
Pokušala sam da dođem do Jasona od kako je Frederic uhićen
ali nisam mogla.
Kada sam napokon došla do njega,
Pitala sam ga o nestanku mlađeg brata.
Izgledao je totalno nezainteresiran povodom nestanka njegovog mlađeg brata.
Jako nezainteresiran.
I nije ga bilo briga što se vratio
ali kad ga je vidio,
ne, to nije njegov brat,
nije bio zainteresiran dovoljno nije bio uzbuđen
da kaže majci i sestri, To nije moj brat.
Ne, ne, one su htjele da vjeruju.
Da, to je dobro mjesto, hajde da pogledamo.
Kaže da ga je ispustio prvo ovdje...
...i onda, ako pogleda gore,
Da, da, to je dobro, to je dobro.
bio je neprijatan odbijao je da pomogne,
poslije je napustio centar za liječenje narkomana
i nađen je mrtav, predoziran.
Mislim da je Jason bio savršeno žrtveno jagnje, jer nije bio više tu.
umro je,
tako da nije mogao biti ispitan,
Mislim, nije mogao,
Bila je to neka vrsta noćne more.
Sve te stvari se dešavaju i nisu istinite ali vam nitko ne vjeruje.
Ili misle da vi imate nešto sa time.
Upadate u nevolju za nešto što niste uradili.
Znate, kada vam djeca kažu, Nisam to uradio!
A vi kažete, Da, da, u pravu ste.
Ali, nisam to uradila
Osjećala sam da obitelj zna gde je Nicholas Barclay.
Mislim da Beverly Dollarhide i Jason Dollarhide znaju
što se desilo sa Nicholasom.
Pokažite mi ijedan dokaz,
pokažite mi bar jednu stvar koja će povezati bilo koga iz naše obitelji sa ovim,
jedan djelić dokaza.
Ovamo. Hajdemo ovamo.
Najveće, najsmješnije za mene je
da smo otišli i pokupili totalnog stranca
da bi sakrili da smo ubili Nicholasa
ili da je netko u obitelji ubio Nicholasa.
Prošlo je 4 godine kako je
mi smo bili jedini koji smo ga tražili.
Zašto bi otišli i pokupili stranca da sakrijemo nešto što nije bilo potrebno da se skriva?
Samo još jedna od njegovih laži.
Čak i iza rešetaka,
nastavio je da laže o drugoj nestaloj djeci.
sa telefona u njegovoj ćeliji,
Bourdin je imao na stotine poziva
tvrdio je da ima informacije o nestaloj djeci.
Čak je rekao da može da pomogne da se riješi
slučaj Sabrine Aisenberg,
bebe koja je oteta iz svoje kuće u Tampi, Florida, prošle godine.
Ne.
Da.
On je patološki lažov
izludio me je
da li netko može bilo što iz njegovih usta uzeti za istinu.
Što? Taj momak je došao i rekao da je on Nicholas,
onda se predomislio i rekao,
Da...ti ljudi koji su se brinuli o meni, oni su ga ubili.
Kako si došao do tog zaključka?
Dosta nas je uvalio,
i sada, dok čeka u zatvoru za ono što je uradio,
želi da izazove još patnje za našu obitelj?
Ko ga jebe.
Israga ubojstva u slučaju nestanka N.Barclay, zatvorena je zbog nedostatka dokaza.
Frederic Bourdin osuđen je za krivokletstvo i prijevarno stjecanje putovnice.
Osuđen je na 6 god. zatvora.
Baš me briga što drugi ljudi misle i što osjećaju.
Brinem se za sebe, samo za sebe,
ostali nek se jebu.
Bourdin je deportiran u Francusku u Listopadu, 2003.
Tri mjeseca poslije pokušao je da ukrade identitet 14-godišnjeg Lea Balley.
Sada živi u Francuskoj Ima ženu i troje djece...
Nicholas Barclay i dalje se vodi nestalom osobom...
Uredio: Botaničar Prevod: Neron