Nogle år før jeg fik fat på disse gamle plader -
- sendte en ven mig sangen "Strange Dream", som blev indspillet i 1975 -
- af det zambiske band WITCH.
Musikken og omslaget havde en stemning, som jeg faldt pladask for.
Jeg vidste ikke, hvor Zambia lå -
- og forstod ikke, hvordan sådan musik kunne være blevet indspillet der.
Det viste sig, at WITCH var en del af et miljø kaldet "Zamrock" -
- som blandede afrikanske rytmer med psykedelisk rock.
Det spredte sig uden for Zambia, da nogle selskaber genudgav musikken.
I juli 2014, mens jeg filmede Jacco Gardner og hans band -
- bad nogle venner mig tage med på en ekspedition tværs over Afrika.
Da jeg opdagede, at vi skulle gennem Zambia -
- ville jeg prøve at finde ud af mere om Zamrock og WITCH.
Lidt research viste, at de fleste af musikerne fra dengang var døde -
- bortset fra WITCH's forsanger Jagari, som nu var minearbejder.
Det her er Zambia.
Her, midt i Afrika...
Det kommer. Det kommer. Nu kommer det.
Præsentation Præsentation
Af WITCH Af WITCH
De er for jer De er for jer
Manager:
Mr "Pip" Musonda
På bas:
"Giddy King" Mulenga
På trommer:
"Star MacBoyd" Sinkala
På keyboard:
Paul "Jones" Mumba
På sologuitar:
Chris "Kims" Mbewe
På rytmeguitar:
John "Music" Muma
Præsentation af WITCH...
Forsanger:
Emanyeo "Jagari" Chanda
Chris Kims, slip guitaren løs.
Min lidenskab for hans musik og fascination af ham som person gjorde -
- at jeg ville skaffe Jagari og WITCH den anerkendelse, de fortjener.
Efter Afrikarejsen holdt Jacco, hans trommeslager Nic og jeg kontakten.
Deres interesse i afrikansk musik fra 1970erne var vakt -
- og de ville opleve den på stedet. Jeg inviterede dem til Zambia -
- for at udforske en af kontinentets mest unikke subkulturer.
Det er sjovt. Vi kommer fra helt forskellige baggrunde rent musikalsk -
- men vi kan lide de samme ting.
Vi er påvirket af de samme ting.
WITCH og Black Sabbath. Dem, vi også er vilde med.
Vi kan også lide afrikansk musik, som har et mere afrikansk præg.
WITCH var synonymt med Jagari.
Alle, som kom for at se WITCH...
Jagari gemte sig. Man så ham ikke på scenen.
Han havde en aftale med bandet. De begyndte at spille en sang -
- og så løb Jagari pludselig ind.
Så tog han mikrofonen.
Jeg forventede, at Jagari skulle bruge fire mikrofoner.
Hvorfor fire mikrofoner? De forstod det ikke.
Jeg forstår, og dem som var med, forstod.
Han sang i dem en efter en. Jagari var Jagari.
Han havde hurtige benbevægelser. Man troede, han ville brække benene.
Jagari er mere skør end mig.
Jeg havde kun set fem billeder af dem, men de var på tv i 1970erne -
- så jeg gik til ZANIS, det statslige tv-selskab, og deres arkiv.
Arkivaren Milton fortalte om et rum, som ikke havde været åbnet i 17 år -
- fordi nøglen var forsvundet.
Gad vide, hvad de gemmer derinde?
Lad os så se.
Nu stiger mine forventninger igen.
Zambia var et af de første lande i Sydafrika, som blev selvstændigt.
Det blev de i oktober 1964, takket være dr. Kenneth Kaundas arbejde.
Han befriede landet fra britisk styre gennem ikke-vold.
Zambias havde en stærk økonomi takket være kobber -
- og blev et forbillede på et progressivt afrikansk land.
I starten af 1970erne faldt kobberpriserne -
- og landet blev en enpartistat.
Zambia gik mod en krise.
Blandt statslige dokumentarer og propaganda fandt jeg musikklippene.
Her er nogle afsnit af "Music Time".
- Er det ligesom "Time for Music"? - Ja.
Hvor WITCH var med? Det glæder jeg mig til at se.
- Det er James Brown. - Fedt.
Jeg vil ikke sige noget, før vi ser noget på skærmen.
Et ukendt klip af James Brown på scenen i Zambia i 1970.
Zambierne satte pris på besøget, både politisk og musikalsk.
Men ingen WITCH. De spillede formodentlig direkte.
Hvis det blev optaget, og præsidenten så besøgte Uganda ugen efter -
- er der sikkert optaget over det.
Men når man nævner Zamrock for dem, som var der dengang, sker det her.
Musikken inspirerede mig. Den sætter gang i mig.
Masser af dans. Folk i høje hæle og bukser med svaj.
- Jagari Chanda var et forbillede. - Det var fantastisk.
Jagari fremførte "Sympathy For The Devil" og gik helt amok.
Scenen var for lille for ham.
Rytmesektionen var dødgod.
Trommeslageren gik amok, og bassisten gav alt.
Så begyndte alle at danse.
Man blev en del af We Intend To Cause Havoc.
Hvis man var Jagari Chanda dengang, var man en stor stjerne.
WITCH var det mest frygtede band.
Efter kl. 20 havde man intet publikum, for alle ville se WITCH.
Alle ventede på Jagari. Han kom op på scenen til musikken.
Han hoppede op og for rundt og tog en mikrofon.
Jeg forestiller mig, at han synes, at det er sjovt, at folk -
- bruger kræfter på at dokumentere hans liv -
- og at hans musik stadig lever.
Man vækker musikken fra de døde.
Vi har lyttet meget til hans musik, og nu skal vi møde ham.
Det er som at møde Zambias Paul McCartney.
Det bliver... Jeg håber, at jeg ikke bliver "stars-truck".
Det skal nok gå.
Jagari kom med revnede bukser. Det ene ben kortere end det andet.
Jagari kunne hoppe fra høje bygninger.
Han kunne finde på hvad som helst.
Jeg så ham aldrig hoppe ned i badekarret -
- men hvis et badekar var i nærheden, kunne han gøre hvad som helst.
Men han sang hele tiden. Det var typisk Jagari.
Det var aldrig kedeligt at se på ham.
- Hej. - Goddag. Sikke en ære.
- Jacco? - Ja.
- Er det her Nic? Goddag. - Det er dig i egen høje person.
- Alt i orden? - Ja.
- Jeg har hørt meget om dig. - Dejligt.
- Jeg vil spille med. - Ja. Jeg må have min bas.
Jo mere tid jeg tilbragte med Jagari, desto mere lærte jeg -
- både en rockstjerne fra 1970erne og en dybt religiøs mand at kende.
Disse to personligheder var ofte i strid om, hvad som føltes rigtigt -
- og hvad som var indoktrinering -
- hvilket udmattede ham på grund af ydre omstændigheder.
Hans musikalske drømme var næsten forsvundet.
Han tager ofte til en ametyst-mine seks timer syd for Lusaka -
- hvor han håber at finde en åre, som kan give familien penge måneden ud.
Han var vores Mick Jagger. Han var stor.
Hele bandet WITCH -
- var meget populære.
De tiltrak store folkemængder og fyldte koncertsale.
De var det mest populære band. Hvis man ikke vidste, hvem de var...
Sydrhodesia, det nuværende Zimbabwe, erklærede sig selvstændigt i 1965.
Det skabte spændinger. Mange lande kæmpede for befrielse.
Angola, Mozambique og Sydrhodesia var kolonier. Zambia var et territorium.
De havde betydeligt voldsommere kampe end os.
Det betød, at vi nogle gange måtte affyre skud over grænsen.
Zambia blev bombet et par gange.
Når den slags ting skete, blev der udstedt udgangsforbud.
Så skulle man være inden døre med slukket lys fra kl. 18-06.
Man var på anspændt hele tiden, og det påvirkede os.
Men som ung finder man måder at håndtere det på.
Den første, som døde var John.
Jeg tror, at John døde i Kitwe.
Paul døde i Mansa.
Gedeon døde i Tanzania.
Han mistede fuldstændig grebet, og jeg fik ham tvangsindlagt.
Men jeg fik kun lov at være hans værge i to uger.
De ville ikke lade mig repræsentere hans familie.
Jeg kontaktede hans familie, og de bragte ham tilbage til Tanzania.
Så døde Boyd. Chris var den sidste, som døde.
Jeg troede, at Chris ville overleve mig -
- for han hverken drak eller røg. Han var en ædru og seriøs musiker.
Da vi indspillede i Sydafrika -
- kunne han finde mig med en flaske foran tv'et og sige:
"Hold op med at drikke. Hvorfor tror du, at Gud har ladet os leve?"
Til sidst var jeg den eneste tilbage fra originalbesætningen.
I starten var det bare Witch, heksen på en kost -
- som var sammen med andre troldmænd og hekse.
Så kaldte vi os Witch Undead.
Det var, før kunstneren som udsmykkede vores bil -
- fandt på akronymet We Intend To Cause Havoc, "Vi vil skabe kaos".
"Fansene var hysteriske. Taget på koncertsalen løftede sig -
- da entusiastiske fans forsøgte at komme ind med alle midler."
Det ville være uretfærdigt at sige, at mine venner døde af aids.
Jeg er ikke læge.
Jeg har aldrig set deres dødsattest eller læst dødsårsagen.
Men dengang -
- tog det tid, før folk forstod og begyndte at passe på sig selv.
Det tog tid, før folk indså, at den her farsot var alvorlig.
Jeg planlagde ikke at blive musiker. Jeg overvejede at blive soldat -
- indtil jeg opdagede, at man så skulle klippes.
Det afskrækkede mig.
Jeg sagde nej tak. Jeg ville ikke klippes.
Jeg prøver at finde min gamle vens hus.
Han hedder George Kunda, men vi kaldte ham Groovy Joe.
Han var WITCH's første trommeslager.
Det var ham, som virkelig førte mig ind på musikkens bane.
Hvor er du blevet fed.
- Hvordan kan du være så tynd? - Det ved jeg da ikke.
- Sådan. - Ja. Han husker den stadig.
Jeg ønskede, at bandet skulle slå igennem.
Da jeg rejste, fortsatte han.
Se os lige. Engang havde vi afrofrisurer.
Har du også oplevet det?
- Har du det stadig? - Ja.
Den samme indflydelse. "Sweet Leaf".
- Det er smukt. - Det er dejligt at være her.
Jeg ville ønske, at alle i bandet var i live.
Så kunne vi have vist, hvordan Zamrock lød, da det var bedst.
Men man kan ikke få alt. Nogle sange er væk.
Det er synd. Men to af os lever i hvert fald.
- En dag finder vi vejen hjem. - Vi finder en måde.
Noget dukker nok op.
Det kan ikke slutte her. Det her er en ny begyndelse.
Man har børnebørn, men ser sig selv som en dreng.
Mine børnebørn kalder nogle gange på mig: "Hey boy".
- Men vi er ikke drenge. - Nej, ikke længere.
Men det er rart at være sammen med dig.
Jeg føler mig meget yngre.
Det vil nok vare nogle timer, før jeg kan falde i søvn.
Jeg vil forestille mig, at jeg stadig sidder her med dig.
Groovy Joe. Fred!
Vores første optræden var ikke vores egen koncert.
Black Souls var kendte.
Vi spurgte dem, om vi måtte spille to-tre sange, og det gik de med til.
Der begik de en fejl.
Vi spillede tre-fire sange. Så sagde deres manager, at vi skulle stoppe.
Alle sagde: "Nej, lad dem fortsætte. Vi vil se dem".
Da blev Kingston Market til WITCH.
I hele Chimwemwe var der kun to familier, som havde tv.
Nogle syntes, at jeg var som Mick Jagger. Alle kaldte mig Jagger.
Hvordan skulle jeg undslippe det? Jeg ville ikke stå i skyggen af nogen.
Så jeg tilføjede et "y", så det blev "Jaggery".
I et leksikon så jeg, at "jaggery" er en slags brun sukker.
Vi plejede at smelte sukker og lave vores eget slik. "Brown Sugar".
"Det er jaggery. Det kan jeg være. Det adskiller mig fra ham."
Vi ville lave en plade om året.
Vi ønskede ikke, at pladerne skulle lyde ens.
Jeg tog nogle gange toget fra Kitwe til Ndola...
Nu ved jeg, hvad du vil sige. Du kan skabe lyd der.
Man kan arrangere sangen.
Når landskabet ændrer sig, kan man sænke rytmen.
Da jeg var tilfreds med rytmen, fandt jeg en ridset vinylplade.
Den kunne være ridset, eller også ændrede jeg hastigheden.
Nu afslører jeg hemmeligheden ved at komponere.
Så satte jeg nålen ned. Jeg havde en gammel nål. Så...
Jeg husker jeres første plade.
Det var første gang, man hørte et zambisk band. Det var utroligt.
Man kunne besøge nogen, som ejede en pladespiller og høre den.
Man kunne gå til WITCH's koncerter.
Vi elskede "Mashed Potato". Min søn sagde:
"Vil du ringe og spørge ham, hvad 'shing-a-ling' betyder?"
Rockmusikken i Zamrock var inspireret af britiske bands fra 1960'erne -
- som til gengæld elskede bluesmusikere fra Chicago.
Mange af dem var flyttet nordpå fra bomuldsplantagerne i 1940erne -
- og deres forfædre var blevet ført over med slaveskibe fra Afrika.
En hundredårig cirkel af musikalsk forvrængning.
Det var lettere at gå til Evelyn Hone College, hvor jeg underviste.
- Underviste du der? - Ja.
I er gode til harmonier og den type arrangementer.
For os kommer rytmen naturligt. Vi har små ting, som I kan lide.
Der er gået så lang tid, at jeg kan komme videre.
Så længe WITCH's musik spilles, vil minderne aldrig forsvinde.
Jeg har en familie. Der går ikke en dag, uden at jeg tænker på dem.
Jeg er velsignet. Jeg er sjældent på hospitalet.
Så længe en bombe ikke eksploderer...
Engang tog jeg en bulldozer med hertil.
Ser I stenblokkene der? De kommer fra de miner.
Det her er et biprodukt af det. Hvis man lægger dem på ilden...
Jeg har ikke noget særligt talent for minearbejde.
Omstændighederne tvang mig hertil.
Min nevø præsenterede mig for minearbejde.
Da jeg mistede jobbet...
Det er måske Guds vilje, at jeg skal arbejde i minen -
- men jeg har det bedre med at lære fra mig, skabe og fremføre musik.
Jeg har aldrig rigtig boet sammen med mine forældre.
Jeg boede hos dem i de første syv-otte år, før jeg kom i skole.
Min storebror syntes, at jeg skulle søge bedre uddannelsesmuligheder.
Jeg vidste ikke, hvad jeg ville. Jeg var ret ung.
Det var en stor kontrast. I landsbyen -
- lykkedes det mig kun at komme i kontakt med musikscenen et par gange.
Engang dræbte en mand en løve, og det var en stor bedrift.
Så sang de for den.
De dansede rundt om løven.
De åbnede munden på den, så man kunne se tænderne.
Det billede har ætset sig fast i min hukommelse.
I landsbyen blev man hurtigere voksen -
- for man fik forskellige opgaver, såsom at pløje marker og den slags.
Det var helt utroligt, at et zambisk band udgav en plade.
Det var en aha-oplevelse.
Det åbnede en dør, som ingen overhovedet havde kigget gennem før.
Der var butikker, hvor man kunne købe pladerne -
- og høre denne musik.
Forskellen var, at man kendte dem.
Det var ikke Rolling Stones.
Man lyttede til et band, som sang på ens eget sprog.
Folk klædte sig som dem.
Folk dansede som dem og forsøgte at synge som dem.
De banede vej. Folk tænkte: "Hvis de kan, kan vi måske også."
Det inspirerede andre til at gå op på scenen og begynde at spille.
Pludselig dukkede en masse rockbands op.
Hvis Jagari var Zambias Mick Jagger -
- så var Victor Kasama fra The Oscillations landets Jimi Hendrix.
Han var guitarnørd og holdt ikke op med at spille, før han fik gigt.
Han havde polio som barn og var rullestolsbundet, men ikke på scenen.
En drivkraft i mig sagde: "Det er ikke nok."
Jeg væltede stolen og kastede guitaren op i luften -
- med en hysterisk lyd.
Så rullede jeg rundt. Inden lyden døde ud, gjorde jeg noget andet.
Jeg spillede med tænderne streng for streng.
Jeg gned tænderne mod strengene.
Hvis det ikke var nok, måtte jeg finde på noget mere.
Jeg flåede ikke tøjet af. Jo...
Hej. Undskyld. Jeg taler med min kone.
- Må jeg svare min kone? - Naturligvis.
Hej. Jeg ringer senere.
Vildt. Det er, som om tiden har stået stille.
Selv papiret er gammelt.
Er den her med på "Lazy Bones"?
Da vi indspillede den...
Jeg viser jer maskinen, vi indspillede "Lazy Bones" med.
WITCH-pladen ser så sej ud.
Det her er den første, de lavede.
- Vildt. - Det er utroligt.
Genudgivelsen ser præcis ligesådan ud. Selv logoet.
- Hvor mange bands har indspillet her? - Det er mange.
- Jeg husker det ikke. - Hundreder?
Hundredvis af bands.
I nogle bands er alle medlemmerne døde.
I nogle af dem lever nogle af medlemmerne stadig.
Det er mange.
Her er bandet, I talte om.
The Oscillations.
- Pladen alle leder efter. - Har du en pladespiller?
Der er Victor. Det her er Victor.
Det var ham, som...
"Tilegnes til Victors afdøde dronning -
- Bamayo Belita Lwanga Kapai Kunda -
- og til de vidunderlige folk i Zambia."
Her er maskinen, som vi indspillede -
- den meget omtalte "Lazy Bones" på.
- Den blev fremstillet i 1950erne. - Så tidligt?
- Virker den stadig? - Ja.
Den ville starte, hvis jeg tændte for den.
Men den har rør -
- som skal være varme først, og det tager tid.
Den er ret tung. Den er som et stykke militærudstyr.
- Den er sej. - Ja. Den virker stadig.
Jeg ville gerne starte den igen en dag.
Vi gik derover til træet...
...som går ud i floden.
Der var en flåde af træ -
- men med tiden blev den tilgroet.
Den første plade, som blev udgivet på Teal Records var "Lazy Bones".
De bad os indspille den i Lusaka i DB Studios -
- for de havde højere standard end Malachite Studios.
Heldigvis solgte den ret godt.
Den solgte 7.000 eksemplarer på tre uger.
"Hvis du føler dig nede, nervøs, bekymret, ked af det -
- frustreret eller vred, så opsøg et roligt sted."
"Dediker dig selv til meditation og tving hovedpinen bort -
- ved at lytte til dette inspirerende album. Right on, WITCH."
- Younger, kom ind. - Kom ind, Younger.
Du siger "bank, bank", og jeg siger "kom ind".
- Bank, bank. - Kom ind!
Younger. Godt at se dig.
- Godt at se dig. - Jeg har savnet dig.
Jeg har været langt borte. Men vi har talt sammen i telefonen.
Nicola er trommeslager.
Jacco spiller bas og synger.
Han har indspillet meget, som du vil høre senere.
De to skal spille med os et sted.
I morgen begynder vi at øve.
Når vi bliver trætte, tager vi hjem. Vi må finde et repertoire.
På fredag har vi en koncert.
Minearbejdet er ikke mit kald.
Jeg begyndte på det i håb om at blive rig.
Hver dag, jeg vågner og føler mig rask, føler jeg håb.
Han inviterede mig til en koncert engang.
Jeg blev helt betaget af hans optræden. Jeg blev forelsket i ham.
Det var kærlighed ved første blik.
Det var ikke nemt mellem mig og Emmanuel.
Mange kvinder elskede ham og fulgte ham rundt.
Men det var anderledes med mig.
Vi behandlede hinanden som en konge og dronning.
Han sagde: "Du er så anderledes end de andre kvinder, jeg har mødt."
Jeg har elsket ham siden dengang.
Jeg så ham spille. Jeg løb op på scenen og tørrede hans sved af.
Jeg krammede og kyssede ham offentligt. Det gjorde ham stolt.
Vennerne brød sig ikke om det, men jeg vidste, at han var den rette.
Mine brødre var skuffede over mig -
- for de ville have, at jeg skulle studere i udlandet.
De syntes, at det var et nederlag, at jeg var kæreste med en musiker.
De syntes, at jeg skulle finde en med højere status -
- tage eksamen i USA eller Storbritannien -
- og så blive gift.
Men Guds plan er ikke vores plan.
Jeg elsker hatte.
Når man ikke ville se visse ansigter blandt publikum -
- kunne man gemme sig under hatten og vende følelserne indad.
Her er det. 1234.
- Her bor Emmanuel Kapembwa. - Strålende.
Noget i den stil...
Den kunne justeres med spændet.
Vi justerede ingenting, da vi målte vores hoveder.
Så havde den en flower power-ting...
- Justeredes størrelsen med spændet? - Det tror jeg.
- 58 cm. - 58?
- Er jeg så stor? - Ja.
Hvor stort skal spændet være?
Omkring fire centimeter... Nej, måske fem.
- Måske fem... - Solgt.
For de gode, gamle dage.
- Der skete noget nyt hver dag. - Ja.
Nogle gange kiggede Jacco og jeg på hinanden: "Hvad sker der?"
Vi ved ikke, hvad der sker.
Victor forsøger at spille et riff, og Jagari råber ad ham.
Det foregik så længe, at det næsten blev til en farce.
Det tog et kvarter...
Jagari Chanda. Den fødte sanger...
Må jeg prøve den?
Er den til salg? Eller har du designet den til nogen?
- Den er til salg. - Jeg kan tage den på i kirke.
Det er sjovt at lave musik med folk, som ikke tænker så meget på -
- hvad andre synes, eller hvilke regler som gælder.
På bas: Jacco Gardner.
Jaccos og Nics rejse bragte sange til live -
- som ikke var hørt live i over 40 år.
De havde løftet på låget og tog tilbage til Europa -
- for at fortsætte med at udforske den sound.
Det påvirkede hele familien.
Det skete, da Emmanuel og jeg planlagde at rejse til udlandet.
Han var offer for omstændighederne på grund af sin nevø.
Hans nevø løb hjemmefra. De vidste ikke, hvad han lavede.
De gennemsøgte hele huset og vendte op og ned på soveværelset.
Han var uskyldig.
Politiet anholdt ham og efter nogle dage satte de ham i fængsel.
Det blev rapporteret på tv og i aviserne. Det var meget trist.
Det var et af vores mest triste øjeblikke.
Så hjalp Gud os med at genforene familien.
Jeg blev født på ny før Emmanuel. Han drak stadig.
Da han blev fyret, søgte han Jesus. Han ville gå i kirke.
Folk var meget forstående.
De var ligeglade med, hvad min mand lavede. De holdt af mig.
Præsten sagde: "Det handler om dig."
Når man beder inderligt, kommer man til Jesus.
Jeg blev anklaget for noget, jeg ikke havde gjort.
Jeg blev anklaget for at have importeret narkotika fra Indien.
Jeg har aldrig været i Indien.
Jeg havde ikke engang set det, jeg skulle have importeret.
Jeg så bare nogle æsker under retssagen.
Jeg var offentligt ansat, og da jeg blev anholdt, blev jeg suspenderet.
Suspenderingen varede et eller to år.
Hvis man ikke har gjort noget, kommer sandheden frem, og så er man fri.
Men sådan endte det ikke.
Min familie blev spredt. Vi boede hos forskellige mennesker.
Der skete en masse dårlige ting.
Jeg mistede jobbet og vidste ikke, hvordan jeg skulle håndtere familien.
Jeg mistede også min pension.
Men Gud hjalp os. Grace præsenterede mig for kirkens præst.
Da hørte jeg for første gang, at jeg måtte blive genfødt.
I min søgen efter et nyt liv sagde de:
"Spil ikke verdslig musik. Smid pladerne ud."
"De er onde."
Andre sagde, at Gud ville spørge mig:
"Hvorfor bruger du ikke det talent, jeg gav dig?"
Man kan godt spille musik alligevel. Man kan spille den samme musik.
Jeg stod ved en korsvej.
Jeg hørte mange prædikener, læste bøger og i Bibelen.
Jeg tænkte: "Det her giver mening. Det her giver ikke mening."
Nogle gange føles det, som om -
- man kan slippe af med alle problemer ved at drikke.
Men når man er ædru, kommer problemerne tilbage.
Man finder ikke svaret, for man tænker ikke på det, når man er ædru.
Som familieoverhoved må man være ædru for at kunne ordne tingene.
Jeg tror, at det var sådan, Gud kaldte på mig.
Han lukkede en dør og åbnede en anden -
- for at vise, at Han stadig holdt af mig.
I 1980 ændrede alting sig. Da kom disko.
Det blev mere bæredygtigt, så Jagari følte -
- at han ikke passede til den nye retning. Det ødelagde bandet.
Det var i verdensklasse, hvad de lavede i 1970erne.
Havde de været en vestlig gruppe, havde historien set anderledes ud.
Patrick Mwondela, keyboardspilleren som ledede WITCH i disko-fasen -
- flyttede til Storbritannien i 1980erne efter at have fundet Gud.
Da jeg mødte Jagari, ville jeg formidle hans energi til fans -
- som aldrig troede, at de ville se WITCH live.
Nu skulle han turnere i Europa 40 år efter hans sidste pladeudgivelse.
Jeg har ventet længe.
- Godt at se dig. - Hvordan går det?
- Er du klar til koncerten? - Ja.
Lad os komme i gang.
Jeg bor i Storbritannien. Jeg kommer fra Zambia.
Jeg kommer fra Bulgarien, men bor i Schweiz.
- Jeg er hollænder. - Tyskland.
Jeg kommer fra Holland og spiller bas i WITCH.
- Erhverv? - Musiker, lærer og minearbejder.
Den her er til kirken. Der står 50...
Trommeslageren klagede over pedalen -
- så jeg besluttede at tage noget godt med til ham.
Jeg kommer til kirken direkte fra en Europa-turné.
"Trommeslager, værsgo. Spil godt."
- Det ser professionelt ud. - Det er meget professionelt.
Det har været en maratonrejse. Jeg ankom i tirsdags.
Onsdag, torsdag, fredag og lørdag øvede vi.
Det er et maraton for min stemme.
Vi er ved at være klar.
Jeg troede, at jeg havde mistet stemmen, men den kom tilbage.
Hvis nogen vil udelukke mig fra kirken, fordi jeg spiller med WITCH -
- så må det være sådan. Det er en del af mig.
Jeg ser intet i den musik, som går imod Gud.
Jeg beder til Ham: "Hvis jeg gør det forkerte, så lad mig ikke gøre det".
"Jeg kan ikke se det, Du ser."
"Hvis det fører mig i den forkerte retning, så lad mig ikke gøre det."
Der er intet galt med WITCH's musik.
De ringer til mig, og jeg kommer og spiller.
De kan ringe fra USA eller Europa, og jeg kommer.
De, som vil fordømme mig, kan fortsætte med det.
Vi mødes måske ved korsvejen til himlen og helvede.
Det her giver ham en fantastisk chance for -
- ikke blot at hylde fortiden, men også noget, som folk opdager.
Det er vildt, at han kan optræde. Jeg har set ham tre gange nu.
Han er fuld af energi.
Ved Madlib-koncerten lavede han armbøjninger på scenen.
Han viste mig, hvordan han arbejder i minen.
De graver med hakker i stenhård jord.
30 armbøjninger på scenen er tydeligvis ingenting for ham.
Vi ses efter koncerten.
Det er skønt, at så mange unge musikere kan lide musikken.
Hans bandkammerater er døde, bortset fra Patrick fra en senere besætning.
Det er sjovt at se energiudvekslingen mellem ham og de unge musikere.
Han er ældre, men hans job holder ham i utroligt god form.
Tak, Amsterdam.
Når musikken bag mig føles god -
- når lyden er afbalanceret, og alle ved, hvad de laver -
- så drives jeg til at blive en forsanger, som folk vil se.
Nogle gange overdrev jeg måske og blev træt.
Jeg troede, at hvis jeg ikke svedte efter to sange -
- arbejdede jeg ikke hårdt nok.
Nu sveder jeg efter to-tre sange.
Det føles, som om jeg gør det rigtigt og arbejder hårdt.
Jeg holder ikke oppe med at drikke varme drikke. Men jeg klarer det.
Nogle gange kunne jeg være overtræt og sige til publikum:
"I får et par til, og så stopper vi." Så tror de, at showet fortsætter.
- Mange tak. - Fed koncert.
- Tak. Kunne du lide det? - Ja, i høj grad.
Jagari, må jeg få en autograf?
Nogle var rejst -
- fra Spanien, Sverige og andre dele af Europa -
- for den koncert en mandag aften.
Det er usædvanligt. Det var et godt publikum.
I går var det utroligt.
Som Jagari sagde, så forventede jeg ikke så mange mennesker.
Men man kunne se, at folk elskede hver en tone og hvert et ord.
De tog det hele ind. De svarede med varme.
Det føltes godt.
Jeg var faktisk helt chokeret.
Jeg spurgte mig selv, om det her virkelig skete.
Jeg glæder mig til næste koncert.
Der er albums og singler, som man kan hylde.
Man ser fødslen af et band, som var inspireret af Rolling Stones -
- udgive to garagerock-albums et psychprog-album -
- afrorock, Osibisa-lignende ting og så gå over til disko -
- og det hele er godt. Det er en stor bedrift i sig selv.
Men i Zambia, mod alle odds?
Det er utroligt, at denne musik kan være så god.
Man hylder hele miljøet. Man hylder alle, som gjorde det muligt.
Man hylder folk fra Teal, som investerede i infrastrukturen -
- for at gøre det muligt at udgive et album som "Lazy Bones".
Det er en hyldest til Jagari, som bærer faklen videre.
De har været i mørke længe. Nogen må vise vejen.
Folk opdager dem hele tiden, og alle siger det samme.
Når de er kommet over barrieren -
- som kommer fra, at de ikke helt forstår kulturen -
- hvilket jeg heller ikke gør -
- siger alle det samme: "Fantastisk musik."
The WITCH. Jagari.
Det er Guds plan. Nogle gange ved man ikke -
- hvor man skal hen, før man er der.
"Er det sådan, det bliver?"
Jeg planlagde ikke det her. Jeg planlagde ikke at blive musiker.
Jeg hørte pladen "Witch". Selvom den var en afvigelse, var den utrolig.
Men jeg tænkte, at der måtte findes en forgænger.
Så begyndte jeg at lede efter det, som førte frem til den plade.
Jeg ringede til Jagari og sagde, at jeg elskede hans musik.
Jeg bombarderede ham med spørgsmål om pladerne.
Jeg har stadig noterne.
Forbindelsen blev hele tiden afbrudt. Jeg måtte konstant ringe op igen.
Jeg skrev alt ned. Jeg vidste ikke, om jeg ville tale med ham igen.
Jeg vidste ikke, om han ønskede, at jeg skulle genudgive musikken.
Jeg måtte udgive denne musik for at vise Jagari, at jeg var seriøs -
- og få ham til at give mig mere tid, så jeg kunne udtænke en plan.
Folk jeg talte med i Zambia -
- vidste, hvad de ville spørge om.
Det blev hurtigt kæmpestort, for en samling zambiske musikere -
- som havde beholdt gløden siden 1970erne, da de indspillede musikken.
"Det vil ske", siger han. Og så sker det.
Hvordan var WITCH's koncerter i 1970erne?
De var hektiske, men sjove.
I havde succes i 1970erne med WITCH og Zamrock.
Hvordan sluttede det?
I min alder tager det lidt længere tid -
- at arbejde for at realisere mine drømme -
- om at starte en musikskole, en slags akademi -
- som også er åben for mindre privilegerede.
Jeg vil have et lydstudie og en musikskole af international standard.
Jeg kan formodentlig opnå den drøm gennem minearbejdet.
Der er meget få mennesker, som forstår den drøm.
Jeg tænker på børnehjem. Så mange begavede børn får aldrig chancen.
Ingen ser talentet, så de kan begynde at udvikle det.
Hvis jeg havde en skole -
- ville jeg besøge børnehjem og finde dem.
Nogle gadebørn har talent.
Man ser dem spille på provisoriske instrumenter.
Man ønsker, at man kunne hjælpe dem.
Det er skønt at være hjemme igen.
Jeg har overlevet originalbesætningen i WITCH.
Jeg kom med i 1980, da diskomusikken kom.
Jeg fik lov at spille begge stilarter. Både zamrock og disko.
Vi skal spille sangen "It Feels So Good" for første gang.
Vi må se, hvordan det går.
Zamrock-bevægelsen startede i 1972.
Jeg taler om folk som Dr. Footswitch, som kom fra Rhodesia -
- og viste Jagari, at man kunne indspille en plade.
Den første tid...
Slutningen var Paul Ngozis heavy metal-plade, som kom i omkring 1980.
Det er en periode på højst seks år.
Jeg tror, det var svært for zambiske musikere at være med på noderne.
Paul Ngozi forsøgte at skrive diskosange.
WITCH forsøgte og fik en vis succes som diskoband -
- for de fokuserede på Zimbabwe ligesom Paul Ngozi.
Men de, som kunne, flyttede.
De, som blev, måtte kæmpe med piratkopiering -
- og et land, som led under høj inflation og sult.
Gutterne i Musi-O-Tunya havde ingen mad, og de forsøgte at udgive plader.
Hvor længe orker man det? Især når man ikke tjener penge.
De fik ikke meget for pladerne. Jeg har set mange kontrakter -
- og de fik ikke meget. De levede af koncerterne.
Når man udgiver bootlegs på kassette...
...i et land, hvor de fleste ikke havde en pladespiller efter 1980...
...hvorfor skal man så lave musik?
Især rockmusik... Hvem bryder sig om det?
Jeg har aldrig opgivet håbet. Nu ved jeg, hvor meget Gud elsker mig.
Han vil mig det godt.
Det, jeg har været igennem, har været forberedelse til fremtiden.
Hvis man læser Bibelen -
- ledede Moses israelitterne, da han var 80. Han var gammel.
Men han påtog sig opgaven og klarede den.
Min karriere er ligeglad med alder.
Det er ligesom med vin. Jo ældre, desto bedre.
Det eneste, jeg fortryder, er -
- da jeg indså mine evner -
- mine gaver, mit talent og mine muligheder -
- at jeg aldrig har levet som musiker.
Jeg bryder ædelsten -
- i stedet for at skabe, undervise og indspille musik.
Jeg har ikke realiseret det, jeg burde have realiseret.
Jeg er måske en amatør på det område.
Jeg kender ikke branchen og ved ikke, hvordan man tjener penge.
Jeg udfører bare et job.
Men hvem ved? Gud håner ingen.
Han har noget bedre i ærmet til mig, snarest muligt.
Det er mærkeligt, hvordan rejsen til Zambia åbnede døre -
- jeg ikke vidste fandtes.
Fra jeg mødte Jagari til den sidste koncert fire år senere -
- blev vores sære drømme bare mere sære, indtil de blev realiseret.
Jagari og WITCH var nu efterspurgte i hele verden.
Og undervejs blev jeg deres nye manager.
Det er i London, det sker!
Danske tekster: www.btistudios.com