Independență!
Catalonia triumfătoare
Va fi din nou bogată și prosperă
Înapoi cu acești oameni
Atât de încrezuți și de aroganți
Loviți-i cu secera
Apărători ai pământului
Loviți-i cu secera
Acum e momentul, secerători!
Acum e momentul să fim alerți
Pentru următoarea lună iunie
Să ne ascuțim bine uneltele!
Loviți-i cu secera!
Garanția fundamentală a oricărui sistem
e posibilitatea cetățenilor de a decide.
Ilegal, nelegitim și ce am văzut azi e o nebunie.
Cu majoritate de locuri și minoritate de voturi, călcați în picioare
drepturile majorității cetățenilor reprezentați de opoziție.
Acel referendum,
deși au încercat să-l impună într-o manieră...
grăbită, neîngrijită și ilegală, nu se va ține.
Sunt spaniol!
Pe ei!
Ies toți.
Afară!
Criminalilor!
Vom vota!
Poliția spaniolă a reprimat cu violență acțiunilor catalanilor
care încercau să voteze pentru independență.
Poliția spaniolă a intervenit după ce poliția catalană
a refuzat să-i împiedice pe votanții din zonă.
Unii polițiști i-au smuls violent pe protestatari de la secțiile de votare.
Alții au tras cu gloanțe de cauciuc.
Poliția catalană declară că peste 450 de persoane au fost rănite.
Poliția spaniolă a închis 79 dintre cele 2.300 secții de votare,
dar oficialii catalani spun că reprimarea încalcă drepturile omului.
Priviți aceste imagini în direct din Girona, Spania.
Acesta e locul
unde președintele Cataloniei este așteptat să voteze la 9:30.
Trăiască Catalonia!
Lașilor! Sunteți niște lași!
Declarăm Republica Catalană stat independent și suveran,
condus de legi democratice și sociale.
Azi am acționat ca o majoritate absolutistă.
Cele 4 partide din opoziție ce au refuzat dreptul de a depune amendamente
reprezintă mai mulți catalani decât partidele care sprijină această lege.
Vreau să vă informez
că astăzi...
am dizolvat guvernul catalan
și că pe 21 decembrie
vor avea loc alegeri în această regiune autonomă.
Mi-am amintit de prima oară când am venit aici. Mai ții minte?
Unde era? La Gant? Unde...
- Antwerp. - Așa, Antwerp.
- Cu Bart de Wever. - Exact.
Când am ajuns, în clopotniță
- ...se cânta imnul „Els Segadors”. - „Els Segadors”.
- E o piață în Antwerp. - E frumoasă.
- Da, din clopotniță. - Și era acolo tot consiliul local.
Da.
Foarte impresionant.
E un jurnalist din Girona
care a fost primarul orașului.
E un tip cumsecade
fără o vocație politică puternică,
doar dacă nu și-a găsit-o acum...
Se crede patriot catalan, cu o viziune pro-independență...
care se află într-un moment al istoriei și într-o poziție pe care o înțelege
ca fiind de importanță majoră, iar ca rezultat, el e...
implicat total.
Afirmă că nu e liderul unui partid, ci mai degrabă al țării.
Cu un curaj incredibil...
cu patriotism...
și cu o imensă capacitate de a rezista.
După ce ia un șut în fund,
revine și mai în forță. E capabil să...
creeze strategii.
Nimeni întreg la minte,
într-o țară democratică...
...precum Spania,
și-ar fi asumat independența Cataloniei precum a făcut-o el.
Catalonia va fi un stat independent, sunt sigur...
atâta timp cât există democrație.
Singurul mod în care Spania poate bloca ceva ce e o consecință logică
a evoluției evenimentelor,
e fie prin eliminarea democrației...
lucru care s-a încercat deja,
fie printr-o acțiune nemaiîntâlnită în istorie țării:
să înțeleagă faptul că dacă face o învoială nu e semn de lașitate...
Nu înseamnă slăbiciune.
Într-o democrație, învoielile sunt un punct forte
pentru a ajunge la un consens.
Obligația nu mai face parte din vocabularul secolului XXI.
Puigdemont se trage dintr-o familie cu rădăcini în mișcarea numită Carlism.
Pe când în Catalonia nu exista o mișcare pro-independență,
el era unul dintre puținii care o sprijineau.
Un adevărat secesionist.
Voi fi concis.
Nu vreau să fac politică. Vreau doar să mulțumesc
celor care au votat pentru învestire.
E un politician care a reușit
să ajungă în Generalitat
din întâmplare.
Nu e o persoană
care și-a dorit asta.
Odată mi-a spus că s-a simțit acolo ca pe scaunul electric.
Voi repeta ce unora v-am spus deja în particular.
Sper să mă ridic la nivelul așteptărilor dvs.
Vă mulțumesc mult. Trăiască Catalonia liberă!
Ori e un geniu al strategiei,
ceea ce vom afla după alegeri,
ori va da greș complet.
E o vorbă celebră, o caricatură de fapt,
care spune:
„Puigdemont e un conservator care gândește ca unul de stânga
și acționează ca făcând parte din CUP.”
- Mergem direct la eveniment. - Nu, la radio.
Așa. Mergem la radio.
Mulți oameni n-au crezut în politică ani de zile,
dar partidul nostru le-a schimbat părerea.
Au început să creadă iar, să voteze cu speranță
și avem o mare responsabilitate de a nu-i dezamăgi.
Dacă-i dezamăgim, mulți nu vor mai avea încredere în nimeni.
Inés Arrimadas e... un simbol al generației.
Nu e contaminată de un trecut cu suișuri și coborâșuri.
Traiectoria ei e foarte clară.
Nu e afectată de corupție, care a făcut mult rău Partidului Popular.
Părerea mea e că e pricepută,
e evident pricepută.
Este în ascensiune în politica catalană,
dar probabil că va avea un rol important în politica națională.
Este peste nivelul liderului partidului, Albert Rivera. E mai bună.
Părerea mea este că Ciudadanos e partidul procurorilor și al poliției.
Al afaceriștilor, al bursei...
...regimului și al colectorilor statului.
Cred că ea a devenit vocea celor care s-au simțit excluși,
a celor care i-au auzit pe alții spunând
că dacă nu votezi într-un anumit fel, nu ești catalan.
Speranța, experiența și dorința de a face o schimbare
pentru că ne-am săturat de naționalism. Nu mai suportăm.
Speranța că putem face ceva nou, o nouă etapă, un proiect rațional
și propuneri viabile. Sunt încrezătoare.
Speranța e mai puternică decât frica.
Sunt Carles Puigdemont Președintele James Bond
Misiunea mea e să salvez situația În ultimul moment
Agentul 972 Vehiculul meu e bicicleta Giro
A doua misiune E să salvez planeta împreună cu Spania
Eu sunt Barbie Ciudadanos Sunt C-ul din catalan
Dar voi vorbi în altă limbă Ca să priceapă oamenii mei
Sunt opoziția perfectă Pot să pronunț „Puigdemont”
Și am descoperit Că rimează cu „corupție”
Susțin înțelepciunea Susțin loialitatea...
Alegerile din 21 decembrie au multe aspecte ciudate
și caracteristici pe care în mod normal nu le întâlnim la alegeri.
Vorbim de alegeri regionale,
dar președintele Spaniei, Mariano Rajoy, a anunțat,
conform Articolului 155,
dizolvarea parlamentului catalan de către el, nu de președintele catalan.
E primul lucru neobișnuit, dar observăm
și faptul că unul dintre candidați e un fugar în Bruxelles.
Puigdemont se află acolo de peste o lună în așteptarea rezoluției pentru extrădare.
Va participa la campanie de acolo.
În ceea ce-l privește pe Junqueras, acesta nu va participa
căci este în închisoare
și va rămâne acolo pentru acuzații de răzvrătire.
Șapte partide sunt reprezentate în parlamentul catalan,
alese de cinci milioane de catalani cu drept de vot.
Trei partide fac lobby pentru pro-independență
care, pentru prima oară după 40 de ani de democrație,
au venit la putere în 2015.
Acest grup majoritar.....
e condus de președintele Carles Puigdemont
și e format din partidul său, „Împreună pentru Catalonia”,
partidele anti-sistem CUP
și ERC, condus de Oriol Jungueras care acum se află în închisoare
și din adjuncta sa, Marta Rovira.
Majoritatea acestor lideri au fost acuzați de justiția spaniolă
de organizarea referendumului ilegal pentru independență.
Lobby pentru unitate e reprezentat
de Ciudadanos, noul partid liberal condus de Inés Arrimadas,
de Partidul Socialist catalan al lui Miquel Iceta
și de Partidul Popular conservator condus de Xavier García Albiol,
un partid minoritar din Catalonia,
dar la putere în Spania.
„En Comú Podem", condus de Xavier Domènech,
e al șaptelea partid și nu sprijină independența.
Pe de o parte, cu 67 de locuri în parlament și cu un vot de 46%,
partidele pro-independență.
De cealaltă parte, cu aceeași intenție de vot, dar cu șase locuri mai puțin,
grupul constituționalist.
În mijloc, rolul de arbitru ar putea fi luat
de partidul Catalunya en Comú.
Barcelona e una dintre cele mai moderne, avangardiste și libere societăți
din Europa.
Nu vorbesc doar despre cultura splendidă, viața de noapte,
mâncarea, bucătăria și altele.
Vorbesc de faptul că în Barcelona respiri
un aer de libertate.
Spania e una dintre cele mai binecuvântate țări...
...unul dintre cele mai plăcute locuri din istoria omenirii.
Dar, dintr-odată,
avem polițiști
care lovesc bătrâne în cap.
În Catalonia, așa-numita „diferență”
înseamnă ceva ce poate înțelege toată lumea.
Sunt o mulțime de catalani
care ori nu se simt spanioli,
ori se simt spanioli doar puțin
și nu vor să li se spună asta.
Nu e nici rău, nici bine. Așa stau lucrurile.
E nevoie de o rezolvare politică
și asta nu s-a întâmplat în ultimii 20, 25, 30 de ani în Spania.
Din perspectiva catalanilor,
se încearcă centralizarea puterii de către statul spaniol.
Când nu ești dispus să renunți la limba ta,
la cultura ta,
este normal să simți altfel când cineva încearcă
să te convingă să faci asta.
Spania e o democrație și ei au profitat de beneficiile...
din acest sistem democratic
în care oamenii nu sunt judecați pentru opiniile lor.
Când oamenii spun că e vorba despre democrație,
eu cred că e o minciună, pentru că e vorba de independență,
nu despre democrație.
Din perspectivă emoțională, e complicat.
Doi membri ai societății civile sunt în pușcărie,
doi membri ai guvernului la fel,
cinci membri ai guvernului, inclusiv președintele, sunt exilați
și toate aceste lucruri fac parte din viața noastră de zi cu zi.
- Trăiască Catalonia! - Visca!
Bună seara!
Mulțumesc mult.
- Să sperăm că avem noroc. - Mulțumesc mult.
Când văd o panglică galbenă, mulțumesc.
E foarte important. La revedere!
Da, îngrozitor. Mai rău e faptul că ne obișnuim așa.
Deunăzi l-am întrebat pe Josep: „Cum mai scrii pe WhatsApp?”
Nu-mi aminteam cum arată ecranul.
Unul dintre cele mai grele momente din viața mea
a fost 1 noiembrie, înainte...
FOST MINISTRU AL JUSTIȚIEI ÎN CATALONIA
...de a merge la Madrid să depun mărturie,
când a trebuit să le explic copiilor mei de șase, opt și 11 ani
că tatăl lor trebuia să meargă la Madrid
pentru că a fost citat
și că e posibil să nu se întoarcă acasă,
căci e posibil să fie închis.
În ajunul alegerilor vedem aceste bannere
cu chipul liderilor pentru independență
care sunt fie la pușcărie, fie în exil, pasibili de pușcărie.
Acest lucru,
indiferent de rezultat,
va submina legitimitatea acestui rezultat.
Campania electorală are loc într-un context anormal
și într-o țară care, emoțional vorbind, este foarte tulburată.
ÎNCEPUTUL CAMPANIEI ELECTORALE A „ÎMPREUNĂ PENTRU CATALONIA”
„Dacă vă întreabă cineva ce făceați când au ieșit politicienii din pușcărie,
spuneți că erați la Barcelona la începutul campaniei
și ne pregăteam pentru libertatea Cataloniei.”
- Trebuie să vorbești 3 minute? - Da.
E perfect.
Aceasta e ziua în care șase deținuți politici au fost eliberați din închisoare.
Dacă vă întreabă cineva ce făceați în seara...
Vă cer ca și în zilele următoare
să rămâneți pe poziții.
Vă mulțumesc pentru prezența la această prezentare.
Mai sunt 15 zile până vom face istorie.
Am venit aici acum 20 de ani ca să-mi perfecționez...
limba spaniolă.
Acum iubesc o spaniolă, o femeie catalană.
Am doi copii minunați.
Și mi se rupe sufletul.
Pen...
Pentru că nu era așa.
Nu era așa.
Nu știu de unde a pornit,
dar poveștile pe care le aud...
Știți, din 1714...
De-a lungul istoriei au fost 11 ocazii
în care Catalonia, într-un fel sau altul,
a vrut să se desprindă.
Totul a început cu Compromisul de la Caspe, în 1412.
Catalonia e un popor constituit politic, la fel ca majoritatea
țărilor europene, în jurul secolelor XII sau XIII.
Acel popor politic a dispărut
după 1714, odată cu dominația monarhiei Bourbon.
O luptă de...
„succesiune”, nu de „secesiune” a fost în 1714.
Cea mai mare manipulare își are rădăcinile în 1714.
Ne-am confruntat cu o situație care poate fi definită...
ca una de ocupație militară.
Rezultatul a fost progresul Cataloniei
mai mult ca până atunci. Istoricii afirmă același lucru.
În Catalonia am fost tratați ca fiind o colonie spaniolă.
Limba ne-a fost interzisă, instituțiile democratice au fost desființate...
Nu le-a fost niciodată mai bine ca atunci.
Am fost tratați într-o manieră degradantă, ca o colonie.
Există doi poli opuși
care sunt în conflict și...
se stârnesc reciproc.
Dar noi suntem la mijloc,
cei care ne considerăm orfani și fără sens,
fiindcă nu știm cu cine să votăm
și nici cum să reacționăm
la fiecare capitol al acestei povești fără sfârșit.
Cei nesiguri...
...sunt categorisiți ca „echidistanți”.
„Bineînțeles că n-o să riști.”
„A nu risca” înseamnă a ține cu dușmanul.
Ambele tabere spun asta.
„A nu risca” înseamnă a fi cu ceilalți.
Ce înseamnă asta?
„A nu risca” înseamnă...
a fi nesigur. Înseamnă...
a încerca să înțelegi ce se întâmplă.
Încearcă să te oblige să fii de o parte sau alta,
fără drept de apel. Nu sunt de acord.
Sunt și opțiuni intermediare.
Îmi aduc aminte de anii dinainte să mă mut în Catalonia, acum 20 de ani.
Am venit să-l văd
pe antrenorul echipei Barcelona.
Era un englez numit Bobby Robson, care era uluit...
de responsabilitatea uriașă pe care o presupunea rolul de antrenor.
Mi-a spus:
„Ca antrenor al echipei Barcelona
sunt și generalul armatei catalane.
Perioada în care sentimentul de independență al catalanilor
a început să se dezvolte a fost în anii 2010, 2011, 2012.
Pe vremea când José Mourinho
era antrenorul echipei Real Madrid, acesta alimenta intenționat
acel conflict,
folosindu-l ca unealtă în încercarea lui de a învinge
echipa Barcelona de Pep Guardiola.
Când Mourinho și-a băgat degetele în ochii bietului Tito...
Îl știți pe Tito?
Și-a băgat degetul în... El e definiția răului.
Tensiunea constantă dintre Madrid și Barcelona,
reflectată altfel în politică, dar evidentă în fotbal,
a început să se impregneze în mentalul colectiv al unei societăți
otrăvită de această tensiune politică,
prezentă permanent,
discursul dramatic de victimizare
care s-a reflectat în fotbal într-un mod simplist.
O idee care a luat naștere în multe locuri...
...este aceea că Catalonia urăște Spania.
Întrebarea pe care și-o pun mulți este: „De ce ne urăsc?”
Lucrul ăsta te pune pe gânduri,
pentru că dacă e un lucru neadevărat...
acesta este că ura nu-și găsește locul în Catalonia.
Împotriva Spaniei sau a spaniolilor. Absolut deloc.
Întrebarea este de ce ar crede cineva asta.
Bună! Cum îți merge?
- Bine, vorbesc cu secretara. - Arăți bine.
- A mers bine în Tarragona. - Serios?
- Rușine! Aveți politicieni închiși. - Vezi să nu cazi.
Orice punct de vedere al spaniolilor
este criticat și marginalizat în Catalonia fiind considerat clandestin.
Vedem adesea în mass-media, de pildă la televiziunea catalană,
unde oricine nu e văzut ca un „bun catalan”, dispare.
Când vorbim despre anumite declarații,
de exemplu ale fostului președinte al Parlamentului
spunându-i lui Inés Arrimadas, doar fiindcă gândește altfel,
să plece înapoi la Cádiz.
Acea supremație a căzut în capcană.
Ei ignoră faptul că democrația a făcut din restul Spaniei
o țară dezvoltată.
Ei o văd ca pe un deșert,
îi consideră pe cei din restul Spaniei niște proști...
Au trăit în această bulă.
E clară tendința,
potențial periculoasă,
de excludere, concepția „sunt mai bun decât tine”.
E valabil și în Spania,
unde i se spune „catalanofobia”,
acest concept există, să nu ne amăgim.
E o chestie generală, nu e specifică fasciștilor, dreptei sau stângii.
E un adevăr istoric care... te scoate din sărite.
În Spania e dictatură tematică.
Spania e o dictatură pentru independența catalanilor.
Există multă toleranță în opinia publică spaniolă
și în toată politica spaniolă
cu privire la această situație. Tac și întorc privirea.
Dacă m-aș putea întoarce în timp, când eram copil
și nu înțelegeam lumea în care trăiam,
mi-aș da seama repede
că e ceva nelalocul lui cu faptul că ești catalan,
în concepția spaniolilor.
Aud comentarii precum:
„Ăsta e catalan, dar e simpatic”,
sau „Ăsta e catalan, dar nu e activ”.
În urmă cu doi, trei ani, am avut
un ministru al Educației spaniol
care afirma că scopul e să-i facă pe elevii catalani mai „spanioli”.
Vrem să-i facem mai spanioli pe elevii catalani
și să fie la fel de mândri că sunt spanioli, nu doar catalani.
Consideră că a fi spaniol
e o amenințare împotriva ideii de a fi spaniol.
Faptul că vorbim diferit...
Chiar și ideea...
„În realitate sunt francezi.
Bascii sunt cei mai vechi spanioli...
dar catalanii sunt francezi..”
În Aragon se pune problema coabitării catalanilor.
Priviți modul subtil în care reacționează Partidul Popular. Ascultați.
Mă scuzați, îmi puteți spune unde e Plaza del Pilar?
- Faceți dreapta și mergeți drept. - Repetați, vă rog?
Sunt sigur că nu vi se pare ceva normal.
Spuneți „Nu” impunerii limbii catalane!
Spuneți „Nu” legii PSOE.
- Partidul Popular. - Ce aiureală!
Bun. Cineva a spus: „Ce aiureală”.
Le vom explica celor care nu vorbesc catalană.
- Ascultați cu atenție. - Să auzim.
„Faceți dreapta și mergeți drept”
înseamnă: „Faceți dreapta și mergeți drept” în catalană.
- Nu se poate... - Ba da.
Este în interesul politic al partidelor Popular și Ciudadanos, de pildă,
să spună că-i îndoctrinăm pe elevi și semănăm ură în școli,
ca să justifice implicarea Parlamentului în școlile catalane.
Dorim ca dreptul părinților
de a alege limba în care sunt educați copiii lor
să fie garantat
în conformitate cu Constituția și cu dispozițiile Curții Supreme.
Încalcă drepturile părinților, care nu au libertatea de a alege
limba în care să învețe copiii lor,
deși avem două limbi oficiale.
M-aș bucura
ca spaniolii să simtă că și catalana e limba lor.
Afirmația că predarea în catalană înseamnă îndoctrinare
este un exemplu de mod de gândire
care insinuează faptul că predarea în spaniolă...
înseamnă îndoctrinare, este tot un fel de îndoctrinare
dar în altă direcție.
Vrem să facem ce simțim,
să vorbim ce limbă vrem, când vrem.
Problema sunt regulile
care încearcă să folosească limba ca unealtă politică, de manipulare.
Predarea în catalană nu înseamnă îndoctrinare, ci mai degrabă
predarea într-o limbă astfel încât toți catalanii
să fie bilingvi la finalizarea studiilor.
Am văzut lucrurile astea și am vorbit cu alți părinți
care au primit hârtii
în ghiozdanul copiilor lor
care fac referire la independență.
Într-o zi, i-am spus fiicei mele:
„Se spune că sunteți îndoctrinați
la școală, că sunteți furați de Spania”.
Și m-a întrebat: „La ce școală?”
I-am spus: „La tine”. Și s-a mirat.
A spus: „Astea sunt prostii”.
Problema e gestionarea deficitară
a instituțiilor publice, a partidelor de la guvernare,
în special a Partidului Popular,
dar în ultimii ani și a Generalitat.
Gestionarea deficitară ne-a adus în situația,
în care mă simt, din punct de vedere politic, polarizată.
Țara pare că se rupe în două.
Ăsta e primul lucru pe care trebuie să-l uităm,
căci nu reprezintă societatea catalană.
S-au despărțit familii din cauza asta.
Nu toate familiile, doar unele.
S-au stricat prietenii.
Eu sunt în politică doar de câteva luni
și președinte de o lună,
dar văd că deja sunt „vânat”,
lucru care nu mă afectează doar pe mine, ci întreaga familie.
Am simțit ură din partea oamenilor.
Am fost stigmatizat, și acuzat de anumite lucruri...
neadevărate.
Situația asta mă întristează profund.
Societatea catalană a fost ruptă, divizată,
și va trece mult timp să depășim asta.
De câteva ori, în direct la radio,
m-a bufnit plânsul fiindcă...
Asta e situația, nu pot face nimic.
Când vorbesc despre asta
am un nod în gât, pentru că nu existau astfel de probleme.
Nu existau.
Sunt implicate atât de multe lucruri
și au ieșit la suprafață atâtea sentimente...
otrăvitoare și nocive...
care își vor lăsa amprenta multă vreme.
Societatea catalană e divizată.
Această diviziune
afectează clasele sociale...
...mediul rural și urban. Sunt implicate mai multe curente.
În această perioadă a globalizării,
oamenii se simt
pierduți și abandonați.
Suntem în secolul XXI
și lucrurile astea par atât de absurde și de tulburătoare,
încât trebuie să avem alternative democratice.
Și-au pierdut identitatea în această lume
și caută căi prin care să se regăsească.
Această criză care a afectat profund Spania
a distrus încrederea oamenilor în sistem.
- Bună! Ce faci? - Bună! Mulțumesc pentru prezență.
- E o onoare că sunteți aici. - Cum îți e vocea?
Vocea? Nu prea bine.
- Îi salutam pe cei de-afară. - Erau oameni afară.
- Ce faci? Bună, María! - Bună!
...foarte încântați și oamenii sunt siguri de victorie.
Cred că au mers prea departe
și au trezit majoritatea catalană.
Miza nu sunt locurile din Parlament, ci viitorul oamenilor.
Campania este mai sentimentală. Oamenii nu întreabă despre politică.
Ci vor să terminăm cu asta.
- Mario, încântat. - Manuel, asemenea.
- Albert, ce faci? - Îți merge bine?
- Mă bucur să te văd. - Ce faci?
- Mulțumesc pentru prezență. - Pentru puțin.
E important să blocăm independența.
- Pentru Spania și pentru Europa. - Da.
Cel mai important e ca partidele constituționale să-și unească forțele.
Asta e cel mai important. Pe lângă asta, dacă ieșim pe primul loc,
- ...un grup constituțional... - Presiunea publică va fi mare
ca partidele celelalte să te sprijine.
- Dacă n-o fac... - Presiunea e mare.
Nu cred că pot să explice.
- Să strângem voturile din Parlament? - E imposibil.
...e mai mult o discuție despre valori, decât despre ideologie.
Dezbaterea europeană a fost copleșită de situație.
În Germania, Austria, Franța, într-o oarecare măsură în Spania
și în Grecia odată cu extinderea mișcărilor populiste și naționaliste.
- Da. - Trebuie să creăm un grup mai mare.
Naționalismul și populismul sunt două fețe ale aceleiași monede.
Ambele luptă împotriva unității europene.
Vorbesc mai mult despre identitate decât despre cetățenie
și tind către obligație, nu către libertate.
Echilibrul dintre majorități și minorități
e parte dintr-un rezultat democratic.
Nu e un simplu rezultat la alegeri,
ci întregul proces care ne-a adus aici
și în care rolul minorităților e foarte...
E important să se respecte rolul minorităților.
Vor să creeze un spațiu omogen în care toți
vorbim aceeași limbă, avem aceeași religie și identitate,
dar Europa este exact opusul. Înseamnă diversitate și respect
pentru toate ideile, religiile și ideologiile.
Părerea mea e că Europa a ratat șansa de a se împăca
cu țările cu istorie îndelungată și cu oamenii
care au contribuit la dezvoltarea lingvistică și culturală
din care se hrănește Europa și din care evoluează civilizațiile.
Încercarea de omogenizare...
din cauză că sunt în serviciul unor state diferite
e o încercare de negare a identității Europei.
Sunt convins că populismul și naționalismul,
două fețe ale aceleiași monede,
vor fi marile rivale.
Cred că e o luptă între democrația liberală și liberalism
și între naționalism și populism.
E foarte interesant.
Naționalistul crede întotdeauna că celălalt e naționalist,
nu el.
Am ajuns la o concluzie foarte simplă.
Statele sunt expresia supremă a naționalismului, nu?
O graniță, o armată, un imn, un steag...
Dar ăsta nu e considerat naționalism pentru că vorbim de un stat.
Să nu subestimăm naționalismul,
pentru că dacă se manifestă liber, rezultatul e mereu același.
E ca o sămânță.
Dacă o plantezi și o lași să crească, va crește mereu.
Rezultatul e mereu același.
Nu va face fructe noi, ci mereu aceleași.
Cheia e faptul că Spania e o țară plurinațională.
Pentru străinii care ne urmăresc,
le reamintim că în Constituția noastră din 1978,
care a fost negociată în timpul dictaturii,
se menționează
că în Spania există teritorii care sunt regiuni
și teritorii care sunt naționalități.
Poate fi un naționalism reacționar, adică dreapta șovinistă,
sau un naționalism orientat internațional, solidar...
- N-ai găsit nimic. - E foarte puțin aici.
- Mai e un text. - Nu.
După asta, trebuie să facem un clip despre ajutorul social...
- ...și e cam complicat. - Nu acum.
Bine.
Joan, cât a fost după scutirea de taxe?
- Șaizeci de miliarde... - Șaizeci? În taxe?
- Nu, atât a fost refinanțarea băncilor. - Da.
Aia a fost refinanțarea.
Cred că a fost 40 sau 50 de miliarde de euro.
Ana o va prezenta pe Núria
drept candidată pentru partidul Junts Pel Sí.
- Nu, pentru Junts Pel Catalunya. - Așa e, scuze.
A fost ziua în care au venit soția și fiica mea în vizită
și a mers bine. A fost foarte bine și când am plecat,
gardianul zice: „E tare greu.
Am văzut-o pe fiica ta așteptând și era...”
- La naiba! - Ce nemernic!
„Îmi strici ziua de vizită?”
Apoi am sunat-o și am întrebat-o dacă e totul în regulă.
Că el a spus că n-a văzut-o plângând, dar era foarte supărată.
Suntem gata.
Când spui tu, mergem la ușă și dăm drumul la melodia de campanie.
Nu mai vrem să ne vedem președintele pe un ecran,
chiar dacă e în direct.
Fiecare vot,
așa cum a spus deunăzi la întrunire,
fiecare vot pentru președintele Puigdemont
înseamnă că suntem puțin mai aproape de a-l avea aici.
Deci pe 21 trebuie să umplem urnele de vot
ca să mergem în Generalitat.
Alături de noi, președintele Puigdemont.
Președinte!
Vă mulțumesc mult.
Prietenii mei... Mulțumesc, Jordi pentru cuvintele frumoase
care înseamnă mult.
El știe că...
Intră, e deschis.
E singurul mod prin care...
pot să particip la campanie.
Nu am altă opțiune.
O campanie de gherilă.
Așa este, dar...
Mi se pare ciudat să...
Interacționez greu și e decalaj între...
Uneori interacționez fiindcă văd un cunoscut...
Îmi place să-i salut
și asta dărâmă bariera
pe care o creează tehnologia în timpul teleconferinței
sau când sunt în direct, ceea ce mă apropie...
și mă ajută să mă pun în situația...
Pentru cei care nu lucrăm...
la teatru...
e complicat.
Bună! Ce faci?
Cum merge? Da.
Cum îți merge?
...mă chinui cu frigul și cu alergiile, dar sunt bine.
E o atmosferă grozavă aici.
Chiar așa.
Le spunem că merge bine. Peste tot merge bine.
Da.
E bună direcția, nu? De aceea se agită ceilalți.
Persoane pro Articolul 155...
Nu știu dacă ai citit articolul de ieri scris de Pedro José.
- Cred că devin disperați. - Da.
Încep să renunțe.
- Cred că da. - Până la urmă, Jordi...
Dacă după tot ce ne-au făcut tuturor,
situația rămâne la fel,
dl Rajoy va trebui să dea niște explicații.
„Ne-ai făcut probleme mari.
Ai venit aici cu gura mare și ai deranjat pe toată lumea.
Dacă lucrurile rămân la fel...
Nu așa se rezolvă problema.”
- Nu știu cât mai e. - Șaptezeci de km.
- Cam o oră.
Am urcat într-o furgonetă
și când m-am dus să depun mărturie am stat într-o furgonetă închisă...
Am plecat noaptea și n-am văzut nimic în jurul meu.
N-ai văzut nimic.
- Habar n-am avut... - Nu pierzi nimic.
- E deșert. - Am auzit.
Mereu e unul acolo.
Oriol Junqueras este la închisoare pentru că ideile lui nu sunt acceptate
și este persecutat.
Puigdemont la pușcărie!
Afară!
Ăsta e steagul tău!
Lașilor! Sunteți tăcuți azi.
Când am...
venit să locuiesc în...
Catalonia în 1998,
mișcarea de independență
din Barcelona
era...
aproape inexistentă.
Era o măsuță
pe strada...
principală din Barcelona, Las Ramblas
era acoperită cu steagul de independență a Cataloniei
și nu le acorda nimeni atenție.
Și ceva s-a întâmplat în ultimii zece ani.
Intenția...
de a vota pentru independență
s-a triplat,
ajungând de la 13-15%
la 45-50% în zilele noastre.
Ăsta e un mare semn de întrebare.
Nu vrem să fim independenți de Spania, ci mai degrabă de guvern.
Nu vrem independență,
ci să se schimbe guvernul spaniol.
Nu poate rămâne așa.
E o greșeală să o considerăm doar o mișcare de independență.
E mai mult de-atât.
Mereu ni s-a negat totul...
și asta e soluția.
E mult mai mult și are legătură
cu mișcarea de protest
ce se opune Partidului Popular de la guvernare.
E foarte simplu.
Când ajunge la putere guvernul lui Rajoy,
sprijinul pentru mișcarea de independență este la 17%.
Acum e la 48%.
Cred cu tărie că Mariano Rajoy...
este adevăratul „promotor pro-independență”.
Nenorocirea nu vine niciodată singură și acum are probleme.
A rămas insensibil la problema catalană, nu a făcut
nicio concesie, fiindcă asta ar însemna
prăbușirea lui în Catalonia, dar în același timp ar fi
foarte puternic în restul Spaniei.
Tot timpul sunt confruntări.
E posibil ca motivele să fie exclusiv electorale.
Va rămâne
în istorie ca... Cred că va fi judecat
corect, dar dur.
Din pricina insensibilității și impasibilității
în fața dezvoltării unui fenomen important
pe care nu l-a prevăzut.
Lipsa dialogului? Nu e adevărat.
Nu a existat niciun președinte...
în istoria Spaniei care a avut mai multe întruniri
de toate felurile: private, oficiale
și neoficiale cu președintele catalan.
A existat destul dialog.
Îmi place Catalonia, oamenii,
caracterul lor deschis și etica muncii.
Sunt întreprinzători.
Pun lucrurile în mișcare.
Mi se pare ironic faptul că Rajoy e în Catalonia.
Are un refren pe care îl spune la nesfârșit.
Trebuie să apărăm legea.
Iar el, cu Partidul Popular al lui, a încălcat legea
în nenumărate feluri.
A fost în beneficiul Partidului Popular
să abată...
atenția...
de la corupția din partidul lui.
E valabil și pentru Convergència.
Ideea conform căreia Catalonia e o oază
fără corupție, fără activități frauduloase
de care s-ar face vinovate alte partide din Spania...
Vedeți voi...
realitatea a demonstrat că nu e așa.
Catalonia nu era o oază, ci mai degrabă o mlaștină.
Guvernul naționalist...
vine cu...
cel mai eficient mod de a-și evita responsabilitățile...
și de a le transfera
către alții.
Au fost mai buni decât Madrid,
decât guvernul central,
decât Spania?
Oamenii care susțin independența s-au descurcat foarte bine.
Au fost foarte eficienți din două puncte de vedere.
Primul aspect fundamental
a fost să se infiltreze în organizațiile de bază
și să ducă o campanie misionară în toate colțurile Cataloniei.
Au ținut prelegeri despre avantajele independenței,
convingând oamenii mai în vârstă,
prezentând independența ca fiind accesibilă tuturor claselor sociale,
concept în care Òmnium și Adunarea Națională Catalană
au avut un rol crucial de la început.
Òmnium a apărut pe vremea lui Franco ca o organizație culturală ce a încercat
să apere limba catalană
și predarea în catalană pe vremea când era persecutată.
Abia în ultimii ani,
după hotărârea judecătorească a statului,
a devenit o organizație care sprijină,
printre altele, și mișcarea de independență.
ANC e o altă poveste. A apărut
ca rezultat al conflictului dintre Catalonia și Spania
și își are originile în Statutul de Autonomie.
După demonstrațiile Diada, care erau numeroase și au devenit
adevărate demonstrații de masă, printre cele mai mari din Europa.
Transformarea unei dispute despre independență și naționalism
într-una polarizată, pro-democrație, adică referendumul...
Manevrele lor strategice
arată că s-au descurcat foarte bine.
Cred că au fost cu mult înaintea
organizațiilor care susțin armonia spaniolilor în Catalonia
și a guvernului central.
Sanchez și Cuixart rămân în arest preventiv fără cauțiune,
președinți ai ANC și Òmnium Cultural.
Curtea Supremă îi consideră principalii vinovați
pentru mitingurile de pe 20 și 21 septembrie din Barcelona.
Sar pe o mașină de poliție.
Stați puțin.
Vă rugăm să fiți calmi.
Faptul că au fost arestați fără cauțiune a fost exagerat.
Până la proba contrară, toți suntem nevinovați.
...calmi și liniștiți.
Mitingul se încheie pe ziua de azi.
Nu!
Se urcă pe mașina poliției civile cu permisiunea poliției civile
ca să-i liniștească pe manifestanți.
Nu există dovezi de rebeliune.
Violența e îndreptată înspre oameni, nu înspre mașinile de poliție.
Acele cuvinte sunt prea dure pentru a descrie evenimentele.
Azi vom face o coloană de patru. Asta e baza.
E formată din cât mai multe persoane.
Vor fi patru nivele.
Se cațără unul pe celălalt.
Catalanii și acești castells au o legătură puternică
ce le reprezintă valorile:
forță, echilibru,
vitejie și rațiune.
Acest proiect vine de la bază.
Vine de la bază, care îl alimentează permanent.
Oricâți ar elimina de la vârf, chiar dacă elimină liderii,
baza e din ce în ce mai mare și apar tot mai mulți lideri.
Pentru jurnaliștii internaționali care nu locuiesc în Spania,
care...
ajung în mijlocul evenimentelor,
discursul de independență
prinde bine.
E un discurs înduioșător
cel despre libertate și luptă pentru democrație.
TV3 și companiile de producție catalane
înclină către acele idei...
Sunt foarte pricepuți.
Indignarea celor de la TV3 împotriva PP e ipocrizie curată
pentru că ei conduc cea mai manipulatoare televiziune
din istoria Spaniei.
Televiziunea TVE trăiește într-o lume cu libertate de expresie
și ieri i-am spus senatorului socialist:
„Dacă nu-ți plac știrile, schimbă postul.”
E libertate în Spania.
Am ajuns într-un punct în care oamenii
O parte își ia informația
din mass-media care le dă exact ce vor să audă,
iar cealaltă parte face același lucru.
Sunt „zone de confort ideologic”.
Oamenii urmăresc posturile care-i tratează bine,
care nu le pun probleme,
unde lumea arată cum vor ei să creadă.
Este o lipsă acută de autocritică...
cu privire la asta.
Ceea ce înseamnă că motivele celeilalte tabere nu sunt înțelese.
Când vorbim despre o tendință de o parte sau de alta,
oamenii trebuie să înțeleagă
faptul că nu e valabil într-o singură direcție,
ci în ambele.
Știrile false sunt construite din elemente de propagandă de masă
folosite pentru a exploata anumite probleme politice
care sunt justificate
prin expresia: „Acesta e adevărul meu.”
Dacă cineva crede că deține adevărul, orice discuție e imposibilă.
Revăd titlurile. Continui să vorbesc,
dar ceea ce vreau să spun e scris.
Mă asigur că mesajul pe care vreau să-l transmit...
Este prima întrunire cu Pedro.
Trebuie să mă hotărăsc ce-i spun.
Bună!
- Ce faceți? - Cum merge?
- Cum te descurci? - Grozav.
- Da? - Mi-am pus cravată...
E adevărat că în ultima săptămână
n-au mai fost probleme?
- Parcă... - Uită-te la Rajoy.
Suflă în lumânări, face ce vrea și iese pe ușă.
- Nu sunt probleme. - Nu.
Am încercat să aducem vorba, dar...
E vorba doar despre cei cei 155 de arestați și de tot ce se întâmplă.
Inamicul nostru e statul. Adversarul nostru e statul.
Inamicul nostru e statul antidemocratic ce ne bate,
regimul neoliberal care ne sărăcește
și monarhia coruptă care strigă: „Pe ei!”
- Asta e. - Merg Albiol și Arrimadas.
Merge și Domènech.
E o problemă serioasă
și nu înțeleg de ce nu faci o declarație.
- Asta e. Ai văzut-o? - Nu.
Ar trebui să te uiți.
Cred că e cea mai relevantă pentru mass-media
din câte am văzut.
E economia cu cea mai lentă creștere.
Nu, cea mai lentă creștere economică...
- A fost pe primul loc în 2015. - În 2018...
În 2018 e pe ultimul loc.
Apropiați-vă de el.
- Ce faci? - Ce să vezi...
- Partidul Popular e problema Spaniei. - Așa e.
Este, dar el o spune... Nu e un radicalist de stânga,
dar problema asta...
- Tardà mi-a trimis un mesaj. - Tardà?
Vrea să ne întâlnim.
Știi mai cine?
- Cine? - David Fernández.
- Ce a spus? - Era mulțumit.
Când vorbești despre un guvern progresiv, se blochează,
dar când vorbești despre Núria Parlón și Tardà,
schimbă foaia.
David Fernández mi-a trimis un SMS.
La fel și Tardà.
- Incredibil. - Ce crezi despre asta?
- ...să vină pe scenă. - Haideți!
- Dați mai tare. - Xavier, pe aici.
Urcă.
Întotdeauna a existat
o mișcare de independență latentă în societatea catalană...
...dar când ne-am pus de acord asupra Tranziției,
a existat în rândul tuturor o...
tendință de a spune: „Să vedem dacă putem
să transformăm peninsula într-un loc de coabitare,
de dialog”, etcetera.
Timp de câțiva ani
s-au făcut eforturi mari să ajungem aici.
Se întâmplă într-un moment când Spania construiește o democrație modernă,
respectând Constituția, ceea ce duce...
la crearea unui sistem parlamentar imperfect cu două partide.
Mereu am avut două partide principale
și singurele partide care puteau completa minoritățile,
când nu era majoritate,
erau partidele din diferite regiuni.
În timpul acelor negocieri...
existau revendicări din partea guvernelor
care nu aveau majoritate absolută,
revendicări ce erau acordate prin negocieri și înțelegeri.
Într-o anumită măsură, statul autonom a apărut
în urma înțelegerilor temporare.
„Dacă-mi sprijini bugetul,
ce vrei în schimb? Poliția rutieră?
Poftim poliția rutieră.
Mai multe scutiri de taxe?
Controlul asupra porturilor?”
Procesul de cedare a puterii
este unul continuu.
Va merge așa până când nu va mai rămâne nimic,
pentru că statul a cedat totul.
Diferența dintre cu cât a contribuit și cât a primit Catalonia
e de 16,5 miliarde.
Cu acei bani se putea acoperi bugetul de sănătate timp de 2 ani.
Trebuie să se îmbunătățească finanțarea de către stat?
Sunt complet de acord.
Ar trebui să se ofere fonduri în toată Spania.
Însă argumentele care au fost aduse
au fost complet anti-economice și anti-științifice.
Oamenii spun: „Spania fură de la noi”.
Catalonia, fiind dintotdeauna o forță motrice
în economia și politica Spaniei, n-a avut niciodată un președinte...
...care să guverneze Spania.
Nu a avut influență politică în Madrid.
Cred că ultima oară când s-a încercat o apropiere sinceră
de Catalonia a fost acum zece ani, când președintele Pasqual Maragall
a făcut o propunere interesantă.
Pasqual,
voi sprijini reformarea statutului catalan
aprobat de Parlamentul catalan.
A spus: „Un mod de a soluționa acest conflict istoric
ar fi să creăm alt Statut
pentru Catalonia, care ar rezolva aceste cerințe
și ar permite și apropierea definitivă între Catalonia și Spania.”
Documentul a fost trimis Parlamentului spaniol,
conform legii și au început să negocieze din nou,
l-au schimbat dar până la urmă a fost aprobat.
La vremea aceea, era o posibilitate de a soluționa,
pentru câteva zeci de ani, un conflict de durată.
Documentul de la Parlamentul spaniol,
de asemenea în conformitate cu legea, a fost supus unui referendum
și a fost aprobat.
Ulterior, documentul,
după referendum, nu a fost aprobat de Curtea Constituțională.
Partidul Popular
l-a trimis la Curtea Constituțională
care a eliminat Statutul.
Când a fost anulat,
după toate procedurile,
de judecătorii politizați de la Curtea Constituțională,
legătura dintre Spania și Catalonia a fost ruptă.
Doar unele articole din Statut au fost suspendate.
Nu trebuie să fii expert...
în Constituție să observi...
că erau dubioase.
Era foarte simplu. Statutul spune: „Catalonia e nație”.
Asta iese în evidență. Recunoașterea ca nație
e recunoscută în Catalonia nu doar de către cei pro-independență.
Catalonia e națiune.
A făcut eforturi să fie recunoscută ca atare
în conformitate cu pactul constituțional.
De ce cu pactul constituțional?
Dumneavoastră, în special dumneavoastră,
poate că nu sunteți singurii, sunteți cei care l-ați încălcat.
Decizia de a ignora...
Statutul...
i-a supărat pe mulți catalani.
Problema este că, în 40 de ani,
nu a existat nicio propunere a Spaniei pentru Catalonia.
Niciuna.
E mai mult o chestiune emoțională, decât rațională.
Singura opțiune este să avem propriul nostru stat.
Așa s-a întâmplat cu Scoția și cu Marea Britanie
și nu a fost ilegal. Au căzut de acord să recunoască referendumul.
Constituția spaniolă permite
ca cetățenii catalani să fie întrebați
dacă vor să aparțină Spaniei.
Un subiect constituțional mai important
ar fi aplicarea rezultatului.
Dar referendumul poate fi recunoscut.
După referendum, se poate lua o decizie.
Constituția noastră e asemănătoare cu a Germaniei,
a Italiei, a Franței...
și a Statelor Unite.
Aceste țări nu sunt...
Nu vorbim despre Botswana, cu tot respectul pentru Botswana.
Sunt democrații consolidate.
În fiecare dintre acele țări, constituțiile
nu recunosc dreptul de autodeterminare a teritoriilor lor.
Curtea Constituțională din Germania tocmai a dat un verdict.
Bavaria a cerut un referendum pentru autodeterminare
și a fost refuzată.
Nu se poate
pentru că suveranitatea...
Pe 6 și 7 septembrie a avut loc ruptura
juridică și instituțională cu privire la statul de drept.
Ne călcați drepturile în picioare. Avem dreptul să știm...
- Da. - Este...
Ni s-au încălcat drepturile din nou.
- Cum rămâne cu Garanțiile parlamentare? - Nu mai ia nimeni cuvântul.
Vom vota.
A început votul.
Faceți orice doriți
- ...cu cea mai importantă instituție... - Voturi pentru.
- Dl González vrea să ia cuvântul. - Nu, vom vota.
Dle Puigdemont, faceți afirmații și vă comportați
complet iresponsabil.
Unul dintre drepturile noastre e cel de autodeterminare.
Cetățenii catalani au dreptul la autodeterminare.
Încercați să încălcați drepturile cetățenilor catalani.
Drepturile catalanilor reprezentați în acest parlament
și în afara lui.
Convocarea unui referendum
nu este o infracțiune, așa spun legile Spaniei.
Parlamentul catalan a hotărât să încalce regulile,
să ignore Statutul și Constituția,
să ignore ce a hotărât echipa juridică,
Garanțiile parlamentare...
În ziua aceea, totul a fost pierdut.
Sunteți pe cale să faceți cea mai mare și mai gravă greșeală democratică
din istorie și tot ce se va întâmpla de azi încolo,
dle Puigdemont, va fi din vina dumneavoastră.
Vă mulțumesc.
Guvernul acesta propagă democrația.
În ciuda amenințării
și a faptului că regimul dvs. reprezintă astfel de practici,
noi reprezentăm democrația.
Vom continua cu votul final pentru legea propusă
pentru referendumul de autodeterminare.
Vreau să fie clar că nu vom vota
ceva ce implică pierderea drepturilor noastre ca membri ai opoziției.
Cu jumătate din Parlament gol, fiindcă opoziția plecase,
acele legi au luat locul Constituției și al Statutului.
Reformarea Statutului
trebuie să treacă cu două treimi de voturi.
Cu alte cuvinte, 90 de deputați.
Ei au 72, nu 90.
Legea propusă
pentru referendumul pentru autodeterminare e aprobată cu 72 de voturi pentru,
niciunul împotrivă și 11 abțineri.
Înșiși avocații din Parlament...
l-au avertizat pe președinte: „Ai grijă cu astfel de acțiuni
care încalcă Constituția, Statutul și drepturile membrilor”.
Legile sunt bune,
dar nu pot acoperi tot.
Anumite lucruri nu pot fi prevăzute de lege sau de Constituție,
dar asta nu înseamnă că sunt împotriva
acelor legi sau a democrației.
În schimb, pot reprezenta opiniile noilor generații
care nu sunt reflectate sau recunoscute
în Constituția bunicilor lor.
Cu toate acestea, au decis să continue
și acum ne aflăm în această situație.
Nu va exista referendum pentru autodeterminare,
pentru că ar însemna privarea cetățenilor spanioli
de dreptul de a-și decide viitorul.
Sper că înțelegeți
că nici guvernul, nici instanțele nu tolerează sub nicio formă acest lucru.
Referendumul a fost ilegal
și a fost declarat astfel de Curtea Constituțională.
Așa că...
normal că un ordin judecătoresc
trebuie respectat de forțele de ordine.
Azi e ziua națională a democrației
și vrem să votăm. Aici sunt mii de oameni care vor să voteze,
așa că rămânem fermi pe poziție.
- Nu ne veți lăsa. - Nu.
- Bine. - Mulțumesc.
Nu ne este frică!
Nu vor trece!
Nu voi discuta despre detaliile operațiunii de pe 1 octombrie,
pentru că nu e treaba mea și nu dețin informațiile necesare.
Dar...
pe 1 octombrie nu a fost niciun referendum.
Vicepreședintele guvernului a repetat
că nu se va întâmpla nimic pe 1 octombrie,
nu vor fi urne de vot, nu va fi nimic.
Pe 1 octombrie au fost urne de vot și oamenii au votat.
Cred că asta explică reacția furioasă
a poliției pe 1 octombrie, pentru că a fost expresia unui eșec.
Cred că statul de drept...
și asta s-a demonstrat în democrația noastră,
are propriile mecanisme și căi
de a impune respect.
Este cel mai important lucru
pe care ar trebui să-l facă un guvern
pentru țara sa.
Cu toate piedicile și interdicțiile,
mii de oameni s-au organizat și au deschis
sute de centre de votare, s-au asigurat că au primit urnele
și au permis desfășurarea votului pașnic și exemplar.
A fost vorba de capacitarea oamenilor,
și indiferent de poziția față de problema catalană,
are o valoare politică importantă.
Pe data de 1 octombrie a fost...
un nivel ridicat...
de iresponsabilitate din partea organizatorilor.
Guvernul pro-independență și alte structuri asemănătoare au dorit
au dorit o intervenție internațională în urma unui așa-numit referendum.
Totul a făcut parte dintr-un plan...
Absolut tot.
Fotografia a fost un cadou de la însuși guvernul,
fiindcă ar fi trebuit să evite folosirea forței.
Pe 1 octombrie,
guvernul spaniol a avut câteva opțiuni.
Una era să ignore. „Să-i lăsăm să voteze.
Oricum nu e legal.”
Alta ar fi fost să participe la campanie și să spună:
„Uitați de ce e mai bine să rămânem uniți.”
Așa au făcut Cameron în Scoția și canadienii în Quebec.
Așa ar face orice democrat. „Mă duc acolo
și câștig argumentul, apoi câștig votul.
Câștig referendumul și plec acasă. S-a rezolvat.”
Dar ei n-au făcut asta.
Intrați acolo.
- Înăuntru. - Haide!
Înconjurați-i. Stânga și dreapta.
O cunoștință spune că politica
arată mai degrabă ca Stan și Bran decât ca Viața la Casa Albă.
Sunt total de acord.
Vom vota!
Asta demonstrează că guvernul n-a preconizat impactul
faptului că a ordonat poliției
să nu mai intervină în acea dimineață.
Așa că au înțeles
că acțiunile lor au fost problematice
și nu au obținut rezultatele la care sperau.
Plecați!
Criminalilor!
Fiindcă nu ai cum să justifici, în Spania sau în afara ei,
agresiunea asupra oamenilor care votează.
Nu poți să argumentezi credibil.
Au votat...
JURNALIST, FONDATOR ELDIARIO.ES
...bătrâni și copii,
iar oameni îmbrăcați ca Darth Vader și cu bastoane de cauciuc
îi împingeau. A fost un dezastru.
Până la urmă, pentru guvern
a fost o zi dezastruoasă
pentru că n-a putut să evite cele două fotografii.
Cea în care oamenii votau normal, pentru că au votat,
și cea în care poliția agresa votanții,
ceea ce s-a întâmplat.
Oamenii nu asociază asta cu Spania,
așa că au fost șocați. Ce se întâmplă? Asta e Spania?
Poate că au fost incidente izolate, ghinion.
Așa funcționează mass-media internațională.
Și asta a arătat. Oamenii au fost uimiți.
Vorbim despre Spania, o democrație europeană puternică,
o țară liberă,
care și-a trimis poliția împotriva bărbaților, femeilor, copiilor
care voiau doar să voteze.
Afirmați că pozele acelea
cu poliția spaniolă intervenind în forță la centrele de votare sunt false?
Și că nu a fost așa.
Nu, eu...
nu spun că au fost false toate, ci unele dintre ele.
Au fost multe evenimente variabile și multe știri false.
S-a întâmplat.
Opt sau nouă sute de oameni au fost răniți,
teoretic, dar un lucru mi se pare interesant.
Nici președintele Generalitat, nici altcineva nu a vizitat răniții.
Unde erau răniții?
Să vă fie rușine!
Pe 1 octombrie am simțit, în primul rând,
deznădejde totală.
Nu-mi venea...
să cred ce vedeam.
Nu-mi venea să cred că imaginile de la televizor
se întâmplau aproape de casa mea.
Eram furioasă, neajutorată. Chiar am și plâns.
Urmăream imaginile și plângeam,
pentru că era ca și cum loveau în familia mea,
în oameni dragi.
Erau membri de familie, prieteni apropiați...
Mi-o amintesc ca pe o zi dureroasă.
E incredibil că în secolul XXI
oamenii sunt bătuți că votează. Unde suntem aici?
E o rușine. Urmăream știrile
și îmi era rușine, îmi părea rău pentru bunicii mei,
pentru familia mea. Am rude prin toate zonele.
În Galicia, în Madrid, peste tot. Dar eu locuiesc aici.
Voi lucra aici, voi locui aici
și așa stau lucrurile. Când am văzut ce se întâmplă,
am ieșit pe străzi.
Cred că mulți s-au răzgândit atunci.
Mama voia să voteze contra, dar după ce a văzut
a votat pentru.
Nu eram pentru independență, dar după ce s-a întâmplat,
după represaliile poliției, vreau independență.
E cea mai bună soluție.
Mulți care n-aveau de gând să voteze au făcut-o din cauza brutalității.
A fost extrem de violent.
Un om a fost bătut sub ochii mei.
Avea o tăietură la ureche și sângera
și polițistul râdea.
Eram șocat și în drum spre casă...
am văzut pe cineva plângând într-un colț.
Plângea. A fost extrem de dezolant.
Conform guvernului catalan,
la referendum a participat 42% din populație.
Dintre cei 5.300.000 de catalani cu drept de vot,
două milioane au votat pentru independență.
2.200.144 de cetățeni,
adică 90% din voturi
au fost pentru independență.
Instituțiile catalane
au obligația de a respecta și implementa
decizia de azi a cetățenilor.
Să respecte și să fie loiali angajamentului,
să fie mândri
că au o țară liberă,
pacifistă și democratică.
În societatea catalană circulă minciuna
că oamenii
pot cere
alegeri...
sau că pot merge la secțiile de votare,
în condițiile în care nu aveau nicio garanție.
N-a fost niciun recensământ, nu se știa cum să se numere voturile...
Am însoțit un cetățean îmbrăcat cu bluză roz și blugi
care a votat în două centre din Barcelona.
Alt votant a făcut la fel. Prima dată în Cornellá,
apoi în Hospitalet.
În acest moment pot să vă confirm
ceea ce știți deja
și ce am observat și noi pe parcursul zilei.
Azi nu a avut loc
niciun referendum pentru autodeterminare în Catalonia.
Le Monde, The Economist...
Chiar și cei de la The Times i-au spus lui Rajoy: „Nu face ca Putin.”
The New York Times și The Washington Post
au sugerat necesitatea pentru referendum,
susținând că ar dori ca Catalonia să rămână în Spania.
Consensul general din Catalonia
e în favoarea referendumului.
Statisticile variază între 60-70%, în funcție de sondaje,
în favoarea referendumului.
Dacă referendumul ar fi obligatoriu,
s-ar schimba întregul climat politic,
întreaga tendință politică
și este evident că „nu” ar câștiga convingător.
„Nu-mi cere ce nu-ți pot da.
Dacă o fac, nu voi mai exista.
Nu sunt de acord cu tine.
Chiar dacă aș vrea să fiu de acord,
nu-ți pot da asta, pentru că democrația Spaniei are rădăcini adânci
în anumite reguli
numite «stat de drept»,
ceea ce înseamnă că trebuie să ne punem cu toții de acord.”
Bună seara!
Democrația noastră trece prin momente foarte dificile...
...și vreau să mă adresez poporului spaniol.
Pe data de 3 octombrie,
după așa-zisul „referendum” ilegal
care a avut loc pe data de întâi,
regele a ieșit public
și a ținut un discurs.
De ceva vreme, autoritățile catalane,
în mod repetat și deliberat
nu au respectat
Constituția și Statutul de autonomie.
Din acel moment...
ca rezultat al severității mesajului regelui,
au avut loc mișcări importante.
Plecarea unor companii importante din Catalonia,
inclusiv a două bănci cu sediul central acolo...
Companiile pleacă.
„Nu va pleca nicio companie.”
Ei bine, trei mii
e puțin mai mult decât nimic.
Reacția Partidului Socialist...
se poate spune
că e de partea guvernului.
Dojenește Partidul Socialist Muncitoresc
și transmite un mesaj clar
Uniunii Europene. De-atunci, s-au închis toate ușile.
Ca rezultat al lipsei de autoritate a guvernului spaniol,
cred că regele și-a asumat acest rol.
Momentul a fost important, având în vedere lipsa mesajelor
de speranță, de fermitate, într-o manieră constructivă și persuasivă
din partea guvernului,
a spus, ca șef al statului: „E timpul să mă implic”.
Discursul regelui sună cam așa: „Pe ei!”
Este complet de neînțeles.
Dacă spui asta în orice stat european,
sau în restul lumii, dacă explici ce a afirmat șeful statului,
n-ar crede nimeni.
Normalizarea violenței în cazul diferențelor de opinii politice.
A fost un discurs care...
a vrut să stabilească limitele
de respect pentru Constituția care fusese ignorată.
Ca șef al statului, a vrut să ni le reamintească.
Presupun...
că i-a lipsit empatia.
Eu aș fi proclamat republica imediat după acel discurs.
Am fost tare dezamăgit.
M-am simțit rănit.
Nu credeam că mă voi simți așa,
fiindcă se știe faptul că regele nu are puteri executive.
El este în fruntea statului.
El reprezintă statul și de aceea m-am simțit așa.
Din perspectiva regalității, a fost necesar
să respecte ceea ce era obligat
prin Constituție, adică apărarea unității Spaniei,
iar rezultatul a fost că Spania a fost împânzită de steaguri.
Începând din octombrie,
sute de mii de oameni au ieșit pe străzi
afirmând că și ei sunt catalani, dar nu vor independență.
Aceea era...
majoritatea tăcută,
dar o parte considerabilă a populației care s-a simțit exclusă.
Un rezultat pozitiv al acestui proces
este că a trezit „majoritatea tăcută”
și i-a făcut să declare: „Până aici.
Acum vom demonstra și vom vota cum n-am mai făcut-o.”
Al doilea lucru pozitiv
e faptul că a stârnit
mândria de a fi spaniol, așa cum se întâmplă în orice țară.
Dar, și asta e problematic,
brusc, toată acea rațiune
a dispărut și s-a petrecut un scurt-circuit
în mintea lor, devenind dintr-odată...
foarte convinși de poziția lor și fiind aproape fanatici.
- Trăiască Spania! - Trăiască!
- Trăiască Poliția civilă! - Trăiască!
Puigdemont la pușcărie!
Mariano Rajoy a confirmat că guvernul a ajuns la un acord
cu PSOE pentru aplicarea Articolului 155 din Constituție în Catalonia.
Ce presupune acest articol?
Presupune controlul politic al statului asupra unei regiuni autonome.
„Dacă o regiune autonomă nu-și respectă obligațiile constituționale,
va fi obligată să le respecte”.
În primul rând, președintele regiunii autonome în cauză,
Puigdemont, va fi obligat să oprească acțiunile.
Decizia unilaterală de a declara independență
nu este hotărârea mea.
Este o decizie pe care o va lua Parlamentul catalan.
Miercurea, joia
și vinerea aceea, adică 25, 26, 27 octombrie,
au șocat Catalonia.
Existau două posibilități: să ceară alegeri
sau să declare independența.
Catalanilor li s-a spus că totul era pregătit
și îndată ce se declara republica, va intra în vigoare.
Catalonia era plină de astfel de evenimente în care atmosfera
escalada...
și pregătea oamenii pentru ce urma să se întâmple.
Sperăm că nu se va declara nimic mâine
pentru că oricine ar face asta,
ar rămâne în istorie ca cel care a făcut același lucru acum 83 de ani.
Adică ce se întâmplă acum va sfârși la fel ca atunci?
Fiindcă a fost asasinat de dictatură în 1940.
Ce vreți să spuneți?
Vreau să spun că...
ceea ce trebuia să fie o zi importantă, adică declararea independenței,
a primit un răspuns.
Nu sunt nici istoric, nici ghicitor.
Îmi dădeam seama că urmările pentru Catalonia ar fi grave...
și că trebuia să evit aplicarea Articolului 155.
Singura armă pe care o aveam atunci
era să cer alegeri.
Este adevărat că au existat...
discuții pe tema asta
și că s-au cerut garanții
scrise, că statul nu avea să aplice...
statul de drept.
Dacă Articolul 155 e retras, dacă nu se aplică...
Dacă ne întoarcem la normalitatea necesară alegerilor,
dacă cei doi Jordi vor fi eliberați,
dacă sunt retrași cei 15.000 de polițiști,
care au fost trimiși să sperie populația catalană,
și dacă sunt reorganizate finanțele Generalitat,
voi cere alegeri.
Da.
Da, dar e imposibil să ceri de la stat garanții
scrise care nu se supun legii. Asta era politica.
Momentul cheie a venit în acea noapte.
A fost ca Noaptea cuțitelor scurte.
Erau două partide, de fapt trei. Unul înăuntru, două afară.
Stăteau față în față așteptând ca unul să cedeze.
Știau că oricine ar ceda, ar plăti prețul la alegeri.
Văzând ce însemna Articolul 155,
care pentru mine era neconstituțional
fiindcă a încălcat toate regulile democrației
pentru că a pus capăt unui Parlament ales democratic
și unui guvern legitim.
S-a luat decizia organizării alegerilor.
Stânga Republicană din Catalonia poate
să-l oprească, să-l împiedice...
iar când a luat hotărârea, l-au acuzat de trădare.
Marta Rovira,
care vine cu argumente emoționale
precum: „Nu ne putem întoarce...
în orașele noastre. Ne vor izgoni.
Ne fac trădători, botiflers...”
Botifler.
Botifler înseamnă trădător.
- Noi suntem botiflers, nu? - Da.
E un termen jignitor care înseamnă că nu ești bun catalan.
Ce înseamnă? Să nu susții independența.
Suntem botiflers, trădători și tot felul de invective.
Cine vorbește spaniola în Catalonia e botifler.
Nu trebuie să uităm
că acesta e o competiție între două partide
pentru supremație politică în Catalonia.
Pe străzi au loc demonstrații, în piața Sant Jaume...
Se strigă: „Trădători”, „Botiflers” și se cere demisia.
Există un tweet al deputatului Gabriel Rufián,
unul foarte important.
„O sută cincizeci și cinci de monede de argint.”
Asta înseamnă că președintele Puigdemont este Iuda Iscarioteanul.
Oamenii lui l-au mâncat de viu,
numindu-l trădător și botifler.
Până la urmă, cedează.
Acceptăm
mandatul poporului catalan
exprimat la referendumul de autodeterminare de pe 1 octombrie
și declarăm Catalonia Republică Independentă.
Da.
Nu.
Da.
Proclamația reprezentanților Parlamentului
a fost validată cu 70 de voturi pentru,
două împotrivă și două nule.
A fost un fel de proclamație formală a Republicii Catalane.
Jumătate formală, jumătate clandestină, jumătate sumbră,
fiindcă nu s-a bucurat nimeni.
S-a cântat imnul național „Els Segadors”,
dar putea fi și Requiem-ul lui Verdi.
E momentul să fim alerți!
Pentru următoarea lună iunie!
Să ne ascuțim bine uneltele!
Loviți-i cu secera!
- Trăiască Catalonia! - Visca!
Libertate!
Da, independența a fost declarată solemn și a fost votată
în secret. Ăsta e adevărul.
Îmbrățișări exuberante, lacrimi, emoții...
Se cântă imnul catalan...
și pleacă în weekend.
Pleacă în weekend și luni nu se mai întorc.
Ministrul de Interne a confirmat
că președintele demisionar al Generalitat
a părăsit Spania și acum se află în Belgia.
Independent
Mulți m-au votat
Îmi pare rău, Rajoy
Deja am început
Vin pentru toți tovarășii mei
Independent
Vreau o țară nouă
Nu vreau pipi de turiști
Franco, odihnește-te în pace
Refugiații sunt bineveniți
Spania mă atacă
Ia niște pâine și roșii, nemernicule
Vreau o țară nouă
În zona VIP, beau numai Codorníu
Independent
Cred că decizia lui Puigdemont de a pleca în Belgia a făcut parte dintr-o strategie
de contestare a sistemului judiciar spaniol.
Am considerat că cel mai eficient mod de a face asta
a fost să părăsesc sistemul judiciar spaniol care nu ne-a dat nicio garanție
de a ne apăra corect respectând drepturile omului...
Am continuat să fac asta din Uniunea Europeană...
suportând consecințele.
Toți am luat în calcul posibilitatea de a rămâne
sau de a pleca, bineînțeles, din punct de vedere
de cum arăta viitorul nostru.
Nu există niciun gest sau acțiune
de a instaura așa-zisa republică.
E hilar.
Și apoi
s-a întâmplat inevitabilul.
Ministerul Public
a depus plângere pentru ilegalitățile de la miting,
pentru acte subversive, delapidare și alte infracțiuni asociate
împotriva responsabililor politici din Generalitat,
ale căror decizii și acțiuni
au creat haos instituțional
ce a culminat cu declararea unilaterală a independenței
pusă în aplicare prin sfidarea Constituției
pe data de 27 octombrie.
Nu se poate ca înainte de alegeri să fie candidați închiși.
După ce au fost judecați pentru ce au comis
și și-au ispășit pedeapsa, atunci putem discuta.
Dar nu-mi place faptul
că sunt arestați preventiv pentru mașinațiuni politice.
Eu nu văd lucrurile așa.
Cred că funcționează bine separarea puterilor în Spania.
Consider că instanța
a luat decizii pe care probabil guvernul nu le-ar fi luat
dacă ar fi fost responsabil de asta.
Dar guvernul a respectat independența justiției
și așa trebuie să se întâmple în UE: puterile să fie separate.
E normal ca judecătorii numiți de majoritatea parlamentară
să fie influențați politic.
Și acea „mână”
deloc invizibilă a politicii este omniprezentă în sistemul judiciar.
N-au înțeles loialitatea instituțională.
Partidele politice sunt una, dar și restul instituțiilor statului
trebuie respectate căci sunt mecanismul de control
care se asigură de funcționarea corectă a statului.
Cine e responsabil pentru faptul că
Junts per Catalunya și restul partidelor pro-independență
nu au lideri pentru că sunt „decapitați”?
Mariano Rajoy și Partidul Popular.
E posibil ca politicienii catalani să nu fi înțeles nici acum
violența la care a fost expusă societatea.
Statul a trimis o navă cu 10.000 de polițiști în port.
Amenințarea cu o tragedie avea loc de mult.
Desigur că nu și-au imaginat că pot ajunge la pușcărie.
Nu și-au imaginat că legea Leviathan poate fi atât de nenorocită.
Am primit un mandat de arestare european.
Nu înțeleg..
N-am avut probleme cu legea, nici măcar n-am depășit viteza legală.
N-am făcut nimic.
Nu știu cum să reacționez.
M-am trezit cu un mandat de arestare, pasibil de 30 de ani de închisoare.
Mă afectează serios.
Au cheltuit banii contribuabililor,
au slăbit Statutul
folosind ilegal informațiile personale ale catalanilor, că asta au făcut,
pentru a organiza un recensământ ilegal
fără garanții legale.
După toate acestea și după ignorarea deciziilor judecătorești
chiar credea că nu va păți nimic?
Curtea va mușamaliza aceste lucruri,
dar conflictul tot va exista.
Deci problema încă nu e rezolvată.
Nici aplicarea Articolului 155 nu a rezolvat problema.
LIBERTATE PENTRU DEȚINUȚII POLITICI ȘI PENTRU EXILAȚI
Cred că e Vodafone.
Alo?
Alo, scuze.
- Da. - Nu pot vorbi acum.
Îmi pare rău. Mulțumesc.
Bine.
Merg undeva și nu pot vorbi.
Mai e puțin. Doi, trei...
- Trei zile. Luni, marți și... - Miercuri e pauză electorală, nu?
Da, dar va trebui să facem poze.
- Nu putem nici să dormim. - Nu la alegerile generale.
- Ultima dată... - Nu e devreme, pe la 11:30.
Cred că da. ceva de genul ăsta.
- Salut, ce faci? - Bine.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
Vorbim mai târziu.
Abia așteptăm data de 22 să analizăm ce s-a întâmplat.
Uneori, am impresia...
- ...că nu nouă ni s-a întâmplat. - Exact.
Vor să se răzbune.
De ce sunt cei doi Jordi la pușcărie? Ca să transmită clar oamenilor:
„Aveți grijă ce faceți.
Nu faceți politică, nu vă apărați ideile.
- Vi se poate întâmpla și vouă.” - Într-adevăr.
- Cum merge campania? - Bine. Mă bucur să te văd.
- Bine. Totul e OK? - Da.
Campania merge bine. Vocea mea e problema.
- Ai luat ceva? - Am luat de toate, dar...
Am luat și cortizon.
- Salut, ce faci? - Foarte bine.
- Mă bucur că am venit. - Bine.
- Chiar mă bucur. - Înțeleg. Ei bine...
Vom vedea ce se întâmplă pe 22.
Vom vedea.
- Avem nevoie de o pauză. - Așa este.
Deocamdată facem tot ce putem până pe 21.
Da, domnule.
- Succes! - Și ție, Carles.
Bună, prințeso!
Tu câștigi înainte să începem.
Deja m-am machiat. Acum îmi refac machiajul.
Așa este!
E adevărat.
Eu, în schimb...
- Ce este? - Trebuie să mă schimb complet.
Reparație capitală. Dă-mi cu pudră pe frunte. Arăt oribil.
Abia m-am bărbierit, dar nu se vede. Nu contează.
Santi, vreau să-ți fac cunoștință cu directorul de campanie.
- El e unul dintre colaboratori. - Încântată.
- Astea sunt pentru voi. - Bine.
Hai să ne lăsăm lucrurile aici.
Stai cu ochii pe pro-independenți. Vezi să nu-mi ia haina.
Inés, ziceam și eu.
- Aveți celulare, tablete? - Nu.
- Dacă e pe mod avion? - Nu, e interzis.
- Tipul ăsta e cârtiță. - Eu sunt cârtița.
După dezbatere aveți un minut pentru concluzii. Ordinea e stabilită.
În timpul dezbaterii, dacă se poate, vorbește primul.
- Trebuie să iau inițiativa. - Da.
Încearcă să găsești un aliat...
și un adversar.
Înfruntă Ciudadanos
și mai puțin Partidul Popular și Iceta.
Cum vrei tu, Jordi,
dar nu vreau să merg pe bâjbâite după o lună la pușcărie.
Nu sunt sigur de nimic.
Ai încredere în tine.
Jordi, habar n-ai cum e să fii o lună în pușcărie.
Tu vorbești primul.
După ce spui ce trebuie, te oprești.
- Trebuie să fii calm, dar nu relaxat. - Nu.
Dacă poți să transmiți mesajul, fă-o.
- Să mergem, Jordi. - Să nu-mi trimiți mesaje.
În Catalonia, în timpul acestui mandat în parlament, am aprobat
26 de legi.
Legea comerțului. E importantă pentru oamenii de afaceri?
- E important ce am aprobat noi? - Nu în forma prezentată.
Dar ați votat-o, nu?
- E inacceptabil... - Dle Albiol...
Nu vreau să vă mai arătați buletinele catalane,
pentru că toți suntem din Catalonia.
Dl Puigdemont, dl Junqueras și dl Rovita.
- Trăiască Europa! - Visca!
Teama de globalizare ne sperie
și încercăm să ne întoarcem
la locul familiar din trecutul nostru.
Sunt multe lucruri diferite.
Nu-mi place deloc
când oamenii le pun pe toate laolaltă,
le leagă cu o fundă, le pun o etichetă
și le numesc...
„xenofobie” sau „populism”,
pentru că sunt complet diferite.
Ar fi bine dacă aceste voci ar fi înțelese ca o dovadă
că este o situație răspândită și are origini diferite
în reproșuri aduse unui sistem obosit.
Nu naționalismul e problema.
Problema este Spania.
Naționalismul sunt simptomele și Spania este problema.
Problema e Uniunea Europeană.
Democrația trece printr-o criză.
Sistemul care a susținut-o trece printr-o criză.
Trăim în societăți fără proiect.
Spania nu are un proiect.
Europa e un proiect obosit.
Și efectele acestor elementele se văd peste tot.
Cum se poate ca o persoană, în ziua de azi...
să aibă serviciu și totuși să fie săracă?
Am impresia că în 2008,
criza financiară ne-a arătat tuturor
că lumea financiară e mai firavă decât democrațiile
și că democrațiile au fost îngenuncheate de finanțe.
Toată lumea o știe.
Cum e posibil ca băncile
să fie unelte de represiune pentru cetățeni?
Cum se poate? Răspunsul la această întrebare
are dimensiuni diferite în fiecare țară.
În Catalonia, mișcarea pro-independență
a profitat de asta.
În sens pozitiv.
Mulți oameni se simt lăsați în urmă
și trebuie rezolvată urgent această situație.
Nu e doar problema Spaniei.
Nu e nici măcar a Europei. E o problemă mondială.
Se observă în toate colțurile lumii.
Există în Statele Unite,
cu fenomenul Donald Trump
care a divizat țara în două.
Există în Marea Britanie,
o țară care, prin tradiție, a fost cea mai...
Țara cea mai moderată ideologic
din Europa Occidentală și care acum e din nou divizată
între cei care sunt pro-Brexit și anti-Brexit.
Această divizare există și aici...
în Catalonia.
Mișcarea pro-independență este altă reacție
la globalizare, austeritate și altele asemenea. E foarte clar.
- Buletinul? - Da.
- Ți-am mai spus. - Buletinul și atât, nu?
- Buletinul de vot, masa 30. - Masa 30.
Ieri am fost calmă și relaxată, dar azi, de când m-am trezit...
sunt foarte agitată. Vom vedea.
Nu putem fi prea încrezători.
Avem posibilități, dar vom vedea cum merge.
Nu e o utopie.
Președinte!
Du-te dracu', dragă!
Președinte!
Am nevoie de spațiu, vă rog.
Mereu e la fel, nu-i așa?
E o imagine prezentată la nesfârșit în Catalonia.
Transmitem în direct de la centrul de votare din Lleida...
unde se închid ușile.
Se închide centrul de votare.
Președinte!
- Ce faci? - Bine.
Grupul pro-independență are majoritate absolută.
Și noi suntem pe primul loc în cadrul grupului.
- Bună! - Ce faci?
- Sunt agitată. - Ești, nu?
Mereu încep numărătoarea cu orașele mici.
Și ele au tendința să sprijine independența, dar...
pe măsură ce vin rezultatele din orașele mari...
putem doar să urcăm. Suntem...
O mare parte din voturile Partidului Popular ajunge la Ciudadanos.
Probabil că au voturi de la En Comú Podem. E posibil.
Partidul Socialist ia multe voturi de la En Comú Podem...
- Multe. - Și dintre cele două
vedem cine are cel mai mare procent și număr de voturi,
dar lupta va fi strânsă.
- Partidul Socialist are 20... - Cum stă majoritatea?
- Vreo veste despre majoritate? - PSC e la 20.
- Scad... - Da, scad...
Iată-le.
Să vedem...
Atențiune! Surpriza este că Inés Arrimadas va câștiga alegerile
cu aproape un milion de voturi.
S-ar putea să se sinucidă cineva.
Treizeci și patru, 36 pentru ERC.
Junts per Catalunya, între 28 și 29 de locuri.
Urmează Partidul Socialist...
cu 28-29 de locuri.
Se adună?
Mă duc să-mi iau un sandviș.
- Vreți ceva? - Nu.
Stăm bine.
PSC are 18 sau 20?
Da, 18-20 conform acestui sondaj.
E foarte puțin.
- Nu e bine. - Într-adevăr.
- Nu iese numărătoarea. - Nu cred.
Nici eu.
E important să vedem dacă putem să ne unim forțele
cu alte partide pro-independență ca să formăm guvernul.
- Nu-i așa? - Să așteptăm numărătoarea finală.
Momentan au suficient.
Au suficient, dar încă nu s-a terminat.
Dacă scad puțin, pierd majoritatea.
Dacă Articolul 155 n-a câștigat nici în aceste condiții...
E important că plebiscitul lui Rajoy pierde spectaculos.
Grupul pro-suveranitate are 49%.
- Avem o țară grozavă. - Rezistăm bine.
E un rezultat minunat, prieteni.
În aceste condiții,
cu unii candidați la pușcărie, alții exilați...
cu incriminarea votanților noștri
și cu bombardamente de la mass-media în favoarea Articolului 155...
Cu rezultatul acesta, vor trebui să scoată articolul 155.
Sunt foarte mulțumită.
Foarte fericită. Uitați.
ERC are 32, Convergència, 34. Gata.
Să mergem jos. Vreau să arătați că sunteți fericiți.
Vreau să văd zâmbete, căci am câștigat iar. Haideți.
Poate pentru că suntem în Belgia.
Dacă n-am fi...
apărat legitimitatea și continuitatea instituției,
- ...n-am fi... - Bineînțeles.
...fost atât de vocali
în ultima lună jumătate,
când am putut funcționa ca guvern catalan.
- Haideți, domnilor miniștri! - Să mergem.
Sunt prea mulți oameni.
Nu pe-aici. La etajul patru. Aici doar miniștri și președintele.
Domnilor miniștri, pe aici.
- Am câștigat! - Să nu vorbești mult.
Voi spune: „Sunt de acord cu tot ce a spus președintele.”
- Tu vorbești primul, eu închei. - Discursul va fi cel mai...
- Dacă deschizi tu, eu închei. - Deci...
Poți vorbi în numele guvernului exilat...
„Înfrângere!
O victorie pentru independență și o înfrângere inevitabilă.”
Voiam să spun...
Președinte!
Am câștigat alegerile în Catalonia!
Ciudadanos, un adevărat tsunami
care va influența politica spaniolă.
Atenție! Pro-independenții au majoritate absolută.
Au pierdut câteva locuri,
dar Junts per Catalunya, Puigdemont și ERC au 70,
iar majoritatea absolută
din Parlamentul cu 135 de locuri înseamnă 68 de locuri.
...pentru că ați transmis lumii un mesaj.
Doamnelor și domnilor,
Republica Catalană a învins Articolul 155!
Azi este și mai evident
că procesul nu reprezintă viitorul tuturor catalanilor
și vom continua să luptăm...
Deținuții trebuie să fie eliberați
și guvernul legitim trebuie să se întoarcă la Generalitat,
unde ne este locul și unde ne vor cetățenii.
Libertate!
Asta se va termina cu o negociere, adică ce-am vrut mereu.
Nu există alternativă. Nu putem fi într-o situație
de victorie și obligație.
Ne-am câștigat dreptul de a fi recunoscuți
ca oameni și ca reprezentanți
într-o relație bilaterală.
Ar trebui măcar să pună mâna pe telefon și să întrebe:
„Ce se întâmplă acolo? Cum putem rezolva?”
Nu există limite de dialog
și dacă mai există vreo șansă de dialog
nu se justifică ilegalitatea.
N-am fi ajuns aici...
dacă am fi reușit să ajungem cu toții la un consens.
Ca să rezolvăm asta, trebuie să eliminăm nemulțumirile
reale...
și să le explicăm pe cele care nu există.
Oamenii vor asta înapoi.
Problema...
cea mai importantă în Catalonia
și motivul pentru care s-a dezvoltat mișcarea de independență
este, în mare măsură, lipsa de respect.
...și să generăm o mișcare de empatie, de înțelegere reciprocă,
să creăm legături care s-au rupt,
lucruri care necesită timp și pricepere.
De fiecare dată mă surprinde
faptul că în ultimii șapte, opt ani
și în special acum,
toată această tevatură
este complet inutilă
și ar fi fost foarte ușor
de evitat
dacă venea un adult și spunea:
„Copii, haideți să nu ne mai prostim
să fim maturi și să găsim o soluție pentru rezolvarea problemei.”
Cred că știu ce e.
Un caganer.
Grozav! Am unul acasă.
Asta îi înnebunește pe americani.
Îl numesc „Omul care-și face treaba”, nu?
Scuze.
Chiar mă gândeam: „Cum pot pune așa ceva într-un loc sacru?”
- Ciudat, nu? Sunt uimit. - Da.
E o tradiție în Catalonia.
Cultura catalană e foarte scârboasă,
există multe referințe scabroase.
Pun un caganar...
lângă iesle.
Cred că înseamnă și că...
Ne reamintește că suntem muritori,
că suntem umili și că toată lumea...
Nu știu pe nimeni care să nu facă asta.