ШЕСТ ГОДИНИ ПО-РАНО
КЪРТИЧИН ХЪЛМ
ОКТА-КЕЙ-ФЕСТ "ЧУДЕН КЕЙ" НА 80 ГОДИНИ!
БУРГЕРИТЕ НА БОБ
Дезинсекторът ще се моли за нас.
НАСТОЯЩЕ
Няма лошо, нали?
Не.
Какво правиш, Джийн?
Правя инструмент от лъжици, салфетник, мечти и вълшебство.
То е ясно, Тина.
Как е бургерът, Боб? - Става. Добавих му яйце.
Защо прави бургер в 8 ч.? - На британско време ли е?
Ще го носи в банката на г-н Даулинг.
Имаме среща. Ще искаме отсрочка за кредита.
Забавно.
Много е важно да я получим.
Целият ни инвентар зависи от това.
И ще му носите бургер?
Не можем да му дадем пари, Тина.
Понеже нямаме? - Да.
Може да му посвирите с това.
За да го уплашат ли? - Да го запленят.
Боб, идеята с бургера ми харесва, но не е ли рано да го правиш?
Срещата ни е по-късно.
Само се упражнявам.
Защо шепнеш? - За да не се разстрои бургерът.
Ясно.
Какво каза?
Нищо. Чудесен си.
Приятно е. - Знам.
Да не ми изрониш сусама. - Няма, спокойно.
Симпатяги са. - Давам им година.
Ще приготвя нов пробен бургер.
Ще се опитам да не мисля колко неща зависят от това.
Може да сложа две яйца.
Може да е бургерът на деня!
Наречи го "Слънцето пусни, облаците прогони,
позитивно мисли и всичко ще се нареди-бургер".
Нали? - Дългичко е.
А "Г-н Мазньо"?
Ние ще тръгваме.
Още седмица училище и ще съм Лятната Тина.
Очакват ме големи неща.
Като горещите ти вълни ли? - По-големи.
Лятната Луиз може също да предприеме важни стъпки.
Но няма какво да го мислим. - Добре. Съжалявам.
Летният Джийн ще ходи без тениска и ще прави това.
Супер. - Чао, милички.
Внимавайте по тротоара! - Благодаря!
Всеки ден ние слизаме долу, отключваме вратата
и обръщаме табелката "Отворено".
"Отворено".
За пореден ден диария си причинявам
с всички тези тревоги, стрес и надежди.
Няма да мисля... - Недей да мислиш...
...за тези страхове сега.
Г-н Даулинг от банката ще възкликне "еха",
щом опита нашите бургери и картофки,
и сигурно дори ще ни похвали.
Отсрочка малка той ще ни даде.
Ще каже, че се справяме добре. - Да!
Ще ни изпрати вън развеселен с пожелание за хубав ден.
Ще се приберем щастливи, ще се прегърнем и целунем.
И ще запретнем ръкави. - Боби, това ми харесва.
Диарията не е проблем, недей да се тревожиш.
В смисъл...
Щом оптимизмът никога не те напуска...
Слънцето ще грее в нас всеки ден и всеки час.
Всеки път, щом го зърна, сърцето ми започва да танцува лудо.
Нещо ей такова...
Изглежда добре.
Искам той да ме целуне, а после да се отдалечи
и да видя как изпълва панталона си отзад.
С ако?
Мисля, че това, което чувствам, е нещо истинско.
Ако и той така се чувства, ще е просто идеално.
За да го узаконя, с пръстен аз ще го скрепя.
Ала лудост е това, та нали сме в осми клас.
Ще постъпя като всички свои влюбени връстнички.
Аз дрънкулка ще стъкмя и ще му я подаря.
Искам да си мое лятно гадже.
"Да" ще кажеш и ще потвърдиш, дупето ще развъртиш.
Слънцето ще грее в мен
всеки час и всеки ден.
Искам с глас да пея свой рефрен
и да свиря вдъхновен,
да свиря с инструмента, сътворен от мен.
Ще бъде революция в американската попмузика.
Всеки божи ден
аз мисля, че съм просто супер.
Точно така, какво толкова.
Своите чувства аз не крия,
мислите си ще открия.
Ако някак те ме спират,
ако с тях се чувствам зле,
макар че всъщност е добре,
дано не чуват какво за тях говоря.
Какво без тях съм, аз не знам.
Това лято може да разбера... - Това лято може да разберем...
...какво излязло е от мен. - ...какво излязло е от нас.
Слънцето ще грее в нас
всеки ден и всеки час!
Даже да е малко страшно, заедно напред ще продължим.
Ще бъде супер, ще успеем. Ще се целуваме и ще дивеем.
Ще действам, няма да умувам.
Зависи нашата съдба от неговото "да".
СПЕСТОВНА БАНКА "ФЪРСТ ОУШЪНСАЙД"
Не.
Отсрочването е отказано.
Имате седем дни да платите
или ще вземем оборудването ви.
Седем дни ли?
Как ще ни вземете оборудването?
Донесох ви бургер.
Ограничавам месото. - Боже.
Въпросът е приключен.
Лицата ви ме...
натъжават.
Бихте ли си тръгнали?
Моето лице ли?
Вземете си и...
Има картофки. Искате ли ги?
Пиша нещо, докато си тръгнете.
Точно този пробив чакахме.
Заболяха ме зъбите. И кои са тези "ние"?
Групата! Нашата недооценена, но влиятелна група
"Ити Бити Дити Къмити".
В която сме със сестрите ми и лошото момче Питър Пескадеро.
Вярно, групата. - Това име ли избрахме?
Да! Търсехме своя саунд
и аз най-сетне го намерих.
Ще ми паднеш! Хайде. - Зийк.
Много е силно! - Съжалявам!
Ще отида там и ще го направя.
Не, няма.
Ще го направя. Така.
Не, връщам се. Не мога.
Да, мога. Мога.
Зийк. Слабините ми!
Не е сега моментът. Отстъпление.
Готови? Сега!
Луиз! Ела да правим мъртвешко падане.
Това е там, а аз съм тук. Благодаря все пак.
Страх я е.
Не е вярно. Страх ме е колко ми е удобничко тук.
Не иска да й падне шапката.
Вие се боите да не падне. Това е за ваша сметка!
Беше добро. Донякъде.
Не знам защо още я носи. Все едно е на пет.
Леле.
Бебче.
Какво? Думата с "Б" ли използва?
Мисля, че те нарече "лелче".
Аз пък чух "бабче".
Ще видите вие!
Успокой се.
Какво има? Конфликт ли?
Глупава банка. Какво ти слънце.
По-скоро е надвиснала сянка.
Спокойно, Боб. Боб?
Дали помни, че поръчах бургер?
Да.
Тротоарът става по-зле.
Хората се препъват.
Как ще празнувате отсрочването?
Да поръчам ли тениски с надпис?
Отказаха ни, Теди.
Вие им направихте бургер!
Той ограничавал месото. - Леле.
Това е, точка.
Боб, спокойно.
Имаме седем дни.
Ако продадем достатъчно бургери, ще платим на банката. Това е...
Много.
Не е много. Ще се справим.
В "Чуден кей" ще ви върви повече заради Окта-кей-феста!
Ами да, точно така.
Ще има човекопоток.
Така си е.
А краката имат усти.
В които да сложим бургери. Нали?
Да. Краката имат усти.
Крачни усти.
Ето, видя ли? Хубаво е да има надежда.
Вместо страх и крясъци.
И човек да не смее да пита за поръчката си.
Има нещо такова.
Слънцето ще грее в нас... Хайде!
Всеки ден и всеки час.
Майчице.
Не е толкова зле.
Особено ако харесваш дупки.
Не се стига до вратата. Все пак клиентите
трябва да могат да влязат.
Г-н Даулинг!
Не се безпокойте. Добре сме!
Седем дни!
Клати глава. Сигурно е заради буболечка на лицето му.
Внимание!
Богатият собственик минава!
Ама че дупка, Боб. Какво направи? - Моля?
Съгласен съм.
Изобщо не е причинено от прогнили тръби,
които собственикът е трябвало да смени.
Правилно, сър.
Това важно ли е? Защото, Калвин,
раздавахме брошури за "Чуден кей" и смучехме шампанско.
Колко ще продължи ремонтът, г-н Фишодър?
Да видим. Коя година сме?
Божичко. - Шегува се.
Нали? - Да кажем, че да.
Заеми се, Феликс.
Ти си моят непрокопсан брат,
но може пък да се справяш с дупки и току-виж си блеснал.
Гроувър, заеми се като наш... нещо си.
Адвокат. И братовчед. - Да.
Градската управа ще се погрижи.
Дано да е скоро. - Или по-скоро!
Ето, ще запълнят дупката.
Да, бе... - Джийн.
Дали да не продължим и да дораздадем брошурите?
Изтощен съм.
"Осемдесет години евтини вълнения почти без обезглавявания."
Това е нищо.
Да. Представяш ли си?
Осемдесет години не е бил закрит, нито е рухнал в морето.
Като татко. - Луиз.
Баща ми остави на мен кея и всички тези сгради.
Може би на шега. - Трябваше на мен.
Щеше да е забавно. - Наистина.
Тук пише "музика на живо на полуремонтиран подиум".
Да, ще свири група акордеонисти. Всички ги харесват.
И Джони Джаз-ръцете. Прави нещо с ръце.
Но е изненада. - Благодаря.
И нашата група "Ити Бити Дити Къмити"!
Говориш сериозно. Ще се отдалеча от теб.
Хайде, да се махаме оттук.
Чао, бургеристи. Ще се видим за плащането на наема.
Дай ми го в устата.
Наемът. - О, вярно.
Г-н Фишодър, помогнете ни.
Не, да, да. - Леле.
Банката ни отказа отсрочка на кредита.
Може ли да отложим плащането на наема, за да платим на банката?
Да не плащате наем? Правилно ли разбрах абсурдния ти въпрос?
Само този месец.
Съгласен съм с Феликс. - Аз се двоумя, тоест пиян съм.
Ще кажа "може би".
Тихо. Тръгвай!
Караме по тротоара. - Ха!
Защо "ха"? - Няма да плащаме наем.
Ще ни е от помощ. - Каза "може би".
Да, но намигна.
Той има само едно око. Може да е мигнал.
То си личи.
Здравей, Джими младши. - Здрасти. Яко. Дълбока е.
Сякаш всеки момент земята ще ни погълне.
Да... Понеже много ни обича.
Г-н Белчър, имате ли резервен ресторант, ако земята погълне този?
Не.
Луиз, стой далеч от дупката. Моля те!
Аз отивам до тоалетната.
Казаха да не пускаме водата,
така че последният...
Дано сте се отчели, ще стане напечено.
Искам първа. Или не последна.
Аз ще съм последен. Ще съм черешката на тортата!
НА СЛЕДВАЩИЯ ДЕН
ОТВОРЕНО! ВЛЕЗТЕ ПРЕЗ НАШАТА КРАСИВА УЛИЧКА
Стига си гледал дупката! Лягай си!
Днес никой не дойде. - Знам.
Остават шест дни за банката. - Да.
И г-н Фишодър не се обади за наема.
Какво ли значи онова "може би"? - Обикновено означава "да".
Нищо подобно.
Толкова пъти сме казвали на Теди "може би" за клуба му.
Поне оправиха тръбата.
Каква хубава синя пластмаса. Сега сме модерни.
Хей, сърдитко, какво казваше майка ти?
Не знам. "Нещо тук вони"?
Не. "Надеждата и упорството те спасяват от знаеш какво."
Да, така казваше. Намираше го за оригинално.
Но е вярно. Хайде да си лягаме.
Утре ще запълнят дупката и ще продадем безброй бургери.
И пак ще имаш изражение, нали?
Щастлив.
Обнадежден.
Готов за целувка. - Стига.
Затворени очи, зурличка! - Лин.
"Аз обичам Линда!" И аз теб, Боби. Хайде, лягаме си!
Деца, гасете вече лампите. Ние сме добри родители.
Тина яздеше Джерико по брега... Джими младши яздеше коня си Верико.
Верико Свейн от Испания...
Твърде бавно.
Препускам, препускам.
За да ни настигнеш, свали обемистите дънки
за аеродинамика.
Вече го правиш. Супер! - Права си. По бельо съм по-бърз.
Галопираха заедно по безкрайния пясък.
Съвършеният ден. Любимите ми неща на едно място.
Ти, главният ми кон Джерико.
Де да имаше... О, ето ги.
Здравейте, секси зомбита. - Здравей, Тина!
По дяволите. Хей, имам нещо за теб.
Така ли? Дали е каквото си мисля?
Моето шнолие, комбинация от шнола и колие.
Готино.
Много ми е нервно, а все пак е моята фантазия.
Това фантазия ли е? - Все едно нищо не съм казала.
Затова съм толкова добър в конската езда. - Конната.
Какво? - Нищо.
Чакай, нека да спрем.
Стой, Джерико.
Мразя да спирам.
Защо си притеснена в собствената си фантазия?
Може би се съмняваш за мен като твое лятно гадже?
Да се съмнявам? - Долавям нещо такова.
Ще задаваш въпроси, когато си имаш своя фантазия.
Не разваляй всичко, Илюзорен Джими.
Ти ме караш да казвам тези неща.
Не е вярно. Дънките ли си изгуби, или ума си?
Добре, успокой се.
Ти се успокой. - Тина, спокойно.
Какво се случва в момента?
Забавно е. Палуваме по плажа.
Да му се не види!
Звучи добре.
Татко използва погрешно инвентара.
Благодаря ви! Ние сме "Ити Бити Дити Къмити"!
Кен! Ти успя! Мислех, че си на конференция.
Добре, до после.
Искате ли да чуете още една песен?
Какво, по...
Спри. - Какво?
Спри да свириш. - Защо?
Чувате се чак при нас и зъбите ни болят.
Имате зъби? - Така мисля.
Защо не си вземете други инструменти
и не помислите дали музиката изобщо е за вас?
Но всички ни обичат.
Само са любезни.
Ето, тръгнаха си.
Става неловко.
Не заплашваме планетата ви,
но не се знае, ако изсвирите още някоя нота.
Чао.
Благодаря, че дойдохте. Знам, че сте заети.
Додомеки, Баканеко, Окоро Камуи, пиратски Буробу плюши,
Кучи Копи, стопен Кучи...
Щастливи сме да сме тук. - Мазник.
Моля? - Чу ме.
Моля ви. Имам проблем.
Клоуи Барбаш ме нарече бебче.
Какво да правим?
Да я изстреляме с оръдие? Да я разсечем с карате?
Да я замерим с акула? Това се сещам в момента.
Някой друг ще се включи ли?
Оръдие, карате, акула. Друго?
Защо те нарече бебче?
Отказах да правя мъртвешко падане.
Не исках стотинките ми да паднат.
Добре.
Добре де, заради шапката ми с ушите.
Не знам дали сте забелязали, нося ги много.
Да, след като го спомена.
Според Клоуи ме е страх да не ги нося.
Което е лудост. - Ами да.
Защо ми пуска тези обиди просто ей така?
Обидно е. За бебетата.
Но сега говориш с играчките си.
Нали може да го кажа?
Вие сте колекция.
Някои от вас са дефектни,
но имат късмета да са тук. - Ясно, схванах.
Защо да са бебешки?
Имам ги от забавачката
и все си мисля да спра да ги нося...
Я чакай, от забавачката ли ги имаш?
Не знаеш ли историята? - Дълга ли е?
Тихо! Разказвай.
Нашите ми ги подариха.
Тръгвах на забавачка и ме беше страх от нещо.
Мама ми ги направи, за да бъда храбра.
Значи от забавачката главата ти не е пораснала.
Някои си имат идеален размер глава от самото начало.
Банда, трябва да измислим нещо.
Как да се опълча на Клоуи и да си върна репутацията?
Имам страхотна идея. - Кажи я.
Влез в дупката.
Онази пред ресторанта ли?
Да! Снимай клип
как си в страшната дупка
и правиш нещо. - Интересно.
Знаеш приказката.
Бебетата излизат от дупки, не влизат в тях.
Казват ли го? - Непрекъснато.
Не съм го чувал. - Все едно.
Ето го мъртвешкото ти падане. Ще паднеш в бездната.
Готино е, признай.
Дъхът ти не е готин. - Стига, мих си зъбите.
Значи ще снимам как се спускаш в дупката,
за да го покажеш в училище?
Бебетата не влизат в дупки, излизат от тях.
Стига го повтаря. - Аз какво щях да правя?
Казваш: "Луиз, не слизай. Опасно е". Но аз слизам и ти ахваш.
Така ли?
Постарай се.
Да кажа ли: "Скъпа, не"? - Не.
Тогава: "Какво..."
Кажи си репликата и ахни. Благодаря.
Кой иска да оставим за утре? Джийн, почти вдигна ръка.
Не! Нашите ще ме спрат. Трябва сега.
Снимай. - Добре.
Не е толкова страшно.
Всичко е само в главата ти.
Излизай оттам, голямо момиче по пижама!
Луиз, не слизай там. Опасно е!
Последното стана добре.
Не мога.
Не е каквото очаквах.
Да забравим за всичко това...
Луиз, добре ли си?
Да!
Смяташе ли да размахваш ръце, докато падаш?
Получи се страхотно.
Да, мина идеално.
Хвърлете ми лампата.
Ето.
Каза "оу", защото я хвана ли?
Чудно!
Приключихме ли?
Да, достатъчно.
Ще ме измъкнете ли?
Ще се хвана за въжето, а вие ме изтеглете.
С ръце ли? - Добре.
Кажи кога.
Само се опитвам да...
Гадна кал. Мразя те.
Тъпа лампа, не гасни.
Дърпайте.
Момент, кракът ми се заклещи.
Какво толкова, няма нищо страшно.
Всичко ще бъде наред.
Какво, по...
Как е нашето момиче?
Вече е местопрестъпление. Просто чудно.
Само така, татко!
Милото ми бебче.
Стига, мамо, добре съм. И не ме наричай така.
Извинявай. Ела тук.
Бебчето ми. - Мамо!
Има мъртвец и костите му паднаха на лицето ти.
В устата ми!
Да сме наясно - вкусих смъртта.
Съжалявам, Луиз, това е лошо.
Дупкопрестъпленията не ги запълват бързо.
Дупкопрестъление. - Джийн.
Да, много са бавни.
Сержант Боско.
Изчеткват пръстта с мънички четчици.
Обедната им почивка е безкрайна заради малките вилички.
Шегувам се, но ще отнеме време.
Лошо.
Намериха заседнал в ребрата куршум.
Не е паднал върху него, ако ме разбирате.
Това е пред вашия ресторант. Вие ли го направихте?
Какво? Не! - Спокойно, само питам.
Сигурен ли сте? - Напълно.
Веднъж той смачка касова бележка по начин, който ме смути.
Колко много гняв! - Джийн.
Дупкопрестъпление! - Дупкопрестъпление!
Тина. - Съжалявам.
Аз изчезвам.
Връщам се в отдел "Грабежи". Той дори е по-добър. Всички го казват.
Понякога от отдел "Убийства" ни молят за помощ.
Махай се оттук, изчезвай!
И вие тръгвайте, деца.
Отивайте на училище и без повече дупки.
И по-далеч от пукнатини.
Бебчето ми. Ела тук! - Мамо!
Ти ме обичаш. - И ти мен.
И ти мен. - И ти мен.
Време е да се оженим.
Да! Да! Да!
Какво гледаш там? Интересен камък ли?
Това е улика! Трябваше да я предадеш!
Зъбифер ли? Не, заслужих си го.
Влезеш ли в дупка... - Паднеш ли в нея.
Преметнеш се с писъци?
Влезеш ли в дупка, вземаш, каквото ти падне в устата.
Важи и под трибуните!
Вижте. Не е ли най-странният зъб, който сте виждали?
Не толкова отблизо.
Това не е за теб!
Беше в устата ми!
Мисля, че е противозаконно.
Спокойно. Просто ще си имам спомен.
Гледайте. Мъртвешки зъб.
Показва го на всички.
Снощи влязох в дупката, намерих скелет и този зъб ми падна в устата.
Кой каза, че е велико? По-велико от мъртвешко падане?
Може би. Не знам.
Беше много драматично и снимахме всичко.
Но трябва да го прехвърлим в стандартен формат.
Татко има такъв плеър. - Само така изглежда.
Въпроси?
Илай е сложил шината си на верижка и ти я е дал?
Колко романтично.
Да, ще бъдем летни гаджета.
Шината не му ли трябва? - Да не си лекар?
Не знам. - Имаш ли пейджър?
Май е време за това бебче.
Столовата. Колко романтично.
Само ще го разплета и идва време за специалния момент.
Зийк, метни ми хапка.
Добре.
Хвърли пак.
Хайде пак.
Още опитва да улови пилешка хапка.
През целия осми клас.
Хайде пак. - Стига вече.
Искам да се хваля, че съм уловил пилешка хапка.
Много искам. Иначе ще е напразно.
Ясно. Ще успеем.
Може би не сега. Много е зает.
Но още се вълнувам.
Основавам фондация "Децата от дупките". Ще е за деца, попадали в дупки.
Това те променя. Не е за всеки.
Четвъртокласници, защо сте прави?
Или сте седнали? Не си личи, много сте ниски.
Хей! - О, Луиз.
Откъде ти е шапката? Искам да купя на племенницата си.
Тя е на три и обича зайчета.
Разкарай се, Лабонз.
Искам да я разведря.
Няма напредък с гърнето.
Гадно е.
Здравей, Луиз. Хапна ли питателна храна?
Тъпата Клоуи Барбаш. Ще й се смея аз.
Ще види тя.
Какво? - Нищо.
Добре, обадете ми се. Благодаря. Дочуване.
Колко пъти е прието да оставиш съобщение на хазяина си?
Зависи. Харесва ли те?
Не мога да повярвам, че сме живели над труп.
Изобщо не личеше. - Кой ли е бил?
Джордж Вашингтон?
Не се сещам за други мъртъвци.
Който и да е той, бил е убит
и заровен от убиец гробокопач.
Сигурно е зодия Скорпион.
Ще звънна пак.
Спокойно. - Лоша идея.
Трябва да платим на банката. - Все това крещиш.
Остават четири дни. Не можем да плащаме и наем, и заем.
Никой не купува бургери. - Теди изяде доста.
Добре де, освен Теди.
Вижте, говорят за нашата дупка.
Скелетът, открит сутринта под "Оушън Авеню",
е на изчезналия служител на "Чуден кей",
известен като Дан Захарния памук.
Дан Захарния памук?
Продавачът на корндог? - Тихо.
Според полицейски източници вече има арестуван заподозрян.
Ето, имат заподозрян.
Най-после ще запълнят дупката.
А г-н Фишодър ще се обади,
ще ни даде отсрочка и всичко ще потръгне.
Ще потръгне право в дупката.
Може би си права.
Извинявайте, много се бях притеснил.
Извънредни новини.
Собственикът на "Чуден кей" Калвин Фишодър е арестуван
за убийството на Дан Захарния памук.
Какво... - Божичко.
Това е лошо. - Предаваме на живо.
Имате ли коментар за нас? - Не съм убивал панаирджии.
Това го изясних. Останалите въпроси отправяйте
към моя адвокат и братовчед Гроувър Фишодър.
Ще докажем, че клиентът ми е невинен.
В тялото е намерен куршум от пистолета на брат ми.
Бил е чут да крещи: "Ще те убия и ще те заровя вдън земя". Така е.
Но кой не е казвал това,
докато е играл хазарт в бурна нощ?
Никой. Всички сме го казвали.
Може пък да се обади на нас?
О, времето.
Фестът все пак ще се проведе.
Атракциите са на половин цена с безплатни пуканки.
Доста е оживено там.
На хората не им пречи да ходят в лунапарк на убиец.
Да можехме да стигнем до тях. - Защо ресторантите не се местят?
Да прескочим дупката.
Защо сградите нямат крачета? - Ще е сладко.
Или мотори и колела?
Това са колите. - Вярно.
Боже.
О, не.
Леле. - Татко добре ли е?
О, не.
О, не, не.
Татко, не искам да те прекъсвам, но ще подадеш ли ориза?
Боже. - Това е маслото.
Но така е по-добре.
О, не.
Как си, голямо момче?
Не знам.
На вечеря се държах за пред децата,
но съм обезпокоен.
Така ли? Не личеше.
Хазяинът ни влиза в затвора.
Банката ще се обади за кредита, ще вземат инвентара
и ще живеем в кашони на улицата.
Боб, нуждая се от теб. Децата също.
Нужен съм ви, за да не излезем от бизнеса.
Това не е толкова страшно, колкото да излезеш от този бизнес.
Пекторалният мускул ли?
Не, сърцето ти.
Сега си Оклюмалият Боб.
Но там вътре е и Боб Мечтателят.
Той поиска да отвори ресторант,
да изпише името си
и да прави шантави бургери с луди съставки.
По един нов на ден.
Не съм казвал "шантави" бургери.
Знаеш за какво говоря.
Все едно. Боб Мечтателят може да е глупак,
а Оклюманият Боб да вижда как стоят нещата.
Знаеш ли какво да правиш с него? - Какво?
Удари го в топките ей така.
Съжалявам. Но ме разбра.
Това е като метафора.
Стига! Не е метафора, ако го правиш.
Напротив.
Ще спя. Лека нощ.
Може пък г-н Фишодър да е невинен.
Ще излезе и ще платим на банката.
Може да е невинен, но ще влезе в затвора.
Другите затворници ще харесат превръзката му.
В затвора това си е повод за разговор.
Чао, деца. Приятно училище!
Дано домашното ни по математика е вярно.
Писах го набързо. Четворка.
И аз се надявам. Добро предположение.
Спешно детско съвещание.
Сега? Тук ли? - Трябва да говорим.
Спешна среща на открито?
Заради бретона на Тина ли? Едва се сдържах да не го оправя.
Какво? - Слушайте.
Чух мама и татко да си говорят. Ресторантът е загазил.
В какъв смисъл? - Във всякакъв.
Фишодър не бива да влиза в затвора.
Иначе мама и татко не могат да платят на банката
и край с ресторанта.
Какво ще правим с нашите вкъщи без ресторанта?
Да ги запишем на спорт?
Добрата новина е, че г-н Фишодър май е невинен.
Как така? Нали беше виновен?
А защо беше толкова спокоен?
Ако ти беше заровила човек там,
нямаше ли да се притесняваш?
Или да опиташ да го преместиш?
Както криеш онова списание?
Не е вярно.
Ето планът. Пропускаме училище...
Не. - Да.
Ще съберем улики, ще разпитаме свидетели.
Започваме сега.
Но щом не е г-н Фишодър, кой е тогава?
Мисля, че е имало вражда между двама панаирджии.
Същински панаир.
Вземаш пистолета на Фишодър,
уреждаш сметките си с Дан и отърваваш кожата.
Какво ще правим с тази теория? - Комикс.
Ще говорим с нашия Мики. Той работи в лунапарка, сигурно знае всички клюки.
Нося всичко необходимо.
Гризки, дъвка, лампичка.
Гризки. Брой ме.
Лампа? - Ако се стъмни.
Уж щеше да е през часовете.
Забравете лампата.
Да се мятаме на колелата.
Добре. И без това нямам домашно.
Супер. Трябва да минем отзад, без нашите да ни видят.
Наведете се. Все едно сме уличен боклук.
Или енотско ако.
Браво на нас.
Спасяваме Фишодър и ресторанта и разкриваме убийство.
На три. Раз, два, три.
Спасяваме Фишодър и ресторанта и разкриваме убийство.
И доказваме, че не сме бебета, а Клоуи е тъпачка. Да действаме.
Така трябва да започва "Закон и ред".
БЕЗПЛАТНИ ПУКАНКИ! АТРАКЦИИ НА ПОЛОВИН ЦЕНА!
Здравейте, търсим Мики.
Мики? - Да. Мики.
Кестеняв, приятен, обира банки. Работи тук.
Познавам Мики. Дължи ми 3,75.
Долара ли? - И 75.
Цента? - Да.
На коя атракция е?
Днес е втора смяна.
Къде живее?
Може да му напомним за вашите 3,75.
Живее в Панаирполис с другите панаирджии.
Има логика.
Къде е Панаирполис?
Наляво след склада. Не ходете.
Къде? - В склада ли?
Да, покрай стадиона. Ще го надушите. Но не ходете.
Защо повтаряте "не ходете"?
Защото не трябва. - Ясно. И все пак защо...
Отворено ли е?
Не, просто съм заключена тук.
Да, отворено е. Всичко е на половин цена.
Престъпление би било само да не се възползвате от тези цени.
Нова табела. Мисля, че това е то.
"Имаме си чисто нова "дупка".
Влезте през алеята.
Не е странно. Ваши Линда и Боб."
Звучи професионално.
"П.П. В ресторанта не вони като в уличката."
Боб. Пръст.
Какво? - Пръст!
Ставам.
Пръст. Ще запълнят дупката.
Да. Погледни.
Къде отиват? - Тръгват си.
И оставят пръстта? - Оставят я.
Ние ли ще я изсипваме, или...
Сигурно ще дойде някой да я изсипе вътре.
Хубаво е. Като малка планина.
Не ми харесва. Трябва да е в дупката.
Боб. Линда. Елате да видите.
БОБ БУРГЕР
Нарекох го Боб-бургер-мобил.
Ще продавате на улицата.
Можете да отидете навсякъде.
Това е домашната ми скара. Сложих нови колела и дръжки.
Има охладител за напитки, малък чадър
и място за хлебчета и сосове.
Ти ще печеш, Линда ще продава, а аз ще бутам.
Ще бъда през цялото време с вас,
ще си бъбрим и ще си живеем задружно.
Знаете - смях, обич, учение. - Теди.
Много мило от твоя страна.
Но нямаме разрешение да продаваме на улицата.
Ще ни глобят.
Ще си отварям очите за полиция.
Едва ли... - Чудесно.
Какво? - Чудесно.
Нали? Така бургерите ще отидат при хората.
Само пропускаме момента с разрешителното.
Стига, Боб. Не е задължително.
Както аз никога не нося мрежичка за коса в кухнята.
И двете са задължителни.
Трябва да продадем нещо днес. - Да.
Остават ни четири дни. - Да.
Хайде де.
Но само защото сме отчаяни.
Без вас няма живот за мен.
Теди, съгласих се. - Добре.
Да запалим тази чудесия.
Дадено.
Няма проблем.
Само ще регулирам газта. Май е твърде силна.
Чакайте ме тук със смляно телешко, удобни обувки
и престилка за мен, за да сме еднакви.
Хрумна ми нещо.
Боб, ще отскоча до апартамента.
Вземай месото.
Не викай така. - Добре. Вземи месото.
Мирише на всичко, което можеш да смелиш за храна.
Това е лозунгът им.
"Всичко, което можеш да смелиш за храна."
Нещо не е наред. Тук не живее никой.
Защо ли, толкова е хубаво.
Чувате ли?
Звучат сърдито.
Да проверим. - Добре.
Изведнъж много ми се приходи на училище.
Много искам да науча всичко за фотосинтезата.
Ако това е Панаирполис,
може би не бива да смущаваме страшните им занимания?
Сякаш спорят кого да намушкат.
Ако ни видят, може да намушкат нас.
А може би не.
Гумени патета ли ловят?
Очарователно?
Късметлийско пате. По дяволите.
Деца. - Здравей, Мики.
Как е?
За дрога ли? Едва ли.
Не мога да гълтам хапчета. - Крием ги в храната му.
Искахме да те питаме някои неща.
Мики, твой ред е.
Пропуснете ме.
Ловим гумени патета по наши правила.
Изглежда забавно.
Има повече бира и крясъци, отколкото в лунапарка.
Пием в памет на Дан Захарния памук.
Затова залагаме, бутаме се и се удряме.
Първата смяна му направи мемориал на кея,
а втората смяна правим това.
Питай го. - Добре де.
Не се бави.
Не мога просто да кажа: "Мики, кой панаирджия уби Дан?"
Да не попита кой панаирджия е убил Дан?
Така прозвуча, нали?
Идвате в Панаирполис
и ни обвинявате, че сме убили свой колега?
Така мисля. Нали?
Сякаш не стига, че Фишодър е убил един от нас.
Това значи, че е лош шеф, нали?
Да.
Но да обвинявате нас?
Стига, те са деца.
Те са деца полицаи.
Използват ги за тесни пространства и криене в сандъци.
Не, аз ги познавам.
Не са ченгета, а бургер бебчета.
Не казвай тази дума. - Тогава месни пайове?
Това е прекалено.
Първо Фишодър убива Дан, а сега и това?
Може да имам татуировка с кама, пронизала сърце,
и надпис "мъртъв отвътре", но имам чувства.
Някои получават всичкия късмет,
други гръб превиват цял живот.
Сред нас има хора от престъпния контингент.
Но сме си излежали присъдите.
Платили сме си... - Повечето.
За всички провинения.
Сега продаваме бухти и кренвирши.
Дори и да не сме съвсем почтени...
Не може Фишодър просто ей така да ни убива.
Работата тук е като въртележка.
Днес повръщаното бършеш, утре вече си изчезнал.
Ужасно е...
Да имаш шеф...
Той плаща зле... - Той плаща зле...
И после те изритва.
Някои получават
всичкия късмет. - Така е.
Но не и ние. - Не, сър.
Нещастници. - Пейте.
Ах, как смърди, живот проклет.
Така че тук ще си стоим и патета ще си ловим.
Приятно прекарване!
Да тръгваме ли? Не.
Някои получават всичкия късмет.
Сега изслушайте и мен.
Животът ви си е добре.
Опитайте живота на дете.
Онзи ден стана откачено.
Едно момиче ме нарече бебче.
Какво?
Да.
Може да съм малка, но ще ви кажа,
аз ще съм тази, която ще разкрие убийството.
Знам, че според вас е бил Фишодър,
но ще намеря доказателства, че е невинен.
Аз съм дете. - Ужасно е...
Така ще кажат те. - Да имаш шеф.
Тичай сега. - Той плаща зле.
Върви да играеш. - И после те изритва.
Някои получават... - Ах, как смърди.
...всичкия късмет. - Живот проклет.
Ще им покажа... - Така че тук...
...кое какво е. - ...ще си стоим.
Ще им покажа какво мога.
Ще им покажа, че съм храбра.
Какво като съм още малка.
Все едно, ще ви покажа аз!
Не се нуждаем от тях.
Приятен ден.
Ето, не са ченгета.
Ченгетата не танцуват така, а ей така.
Ама че скапано място.
Хареса ми. Може да празнувам тук рожден ден.
Добра идея.
Темата ще е "мърморковци".
Готино.
Параноя ли е, или този страшен панаирджия ни следи?
Може да се е сетил да ни убие.
Майчице. - Бързо, насам.
Няма изход. - По-лошо и от разклонение.
Защо каза да вървим насам? - Не съм.
Простете, не исках да ви плаша.
Няма такова нещо. Всяко дете обича да го следят така.
Можем ли да помогнем с нещо?
Питахте кой е искал да убие Дан Захарния памук.
Това беше преди. Но продължихме напред.
Ще ви кажа нещо, което не можех да кажа там.
Те не искат да ме чуят.
Слушаме те. - Но не те гледаме в очите.
Бях там в последната нощ, когато някой видя Дан.
Така ли? - Да.
Ловяхме гумени патета.
Дан и г-н Фишодър се скараха не на шега.
Г-н Фишодър хвърляше по него патета. Крещеше "наведи се" и беше странно.
Разбирам.
След играта се върнах за стрес-топката си.
Бяха Дан, г-н Фишодър и Феликс Фишодър.
Крещяха си и се замерваха с патета.
И Феликс ли е играл?
Не. Г-н Фишодър не му дава да лови патета,
защото Феликс им дава гласове и имена
и бави играта.
Затова беше странно, че дойде.
Но никой не ще да чуе, че може би не е бил г-н Фишодър.
Ама разбира се.
Феликс Фишодър. Толкова е логично.
Той има достъп до пистолета и се е скарал и с двамата.
Освен това има мотив да натопи брат си.
Защото не харесва как озвучава патетата ли?
Ако Фишодър влезе в затвора, Феликс ще получи всичките пари.
Отиваме в полицията.
Може ли да не идвам?
Трябва да си взема дрехите от химическо чистене.
Няма проблем. - Добре.
Да вървим, хайде.
Благодарим, страшник. Обичаме те. - Чао.
Всичко се побира.
За какво е това?
За маслини. - Моля?
Ако включиш и маслини, може да стоят там.
Ами... - Докато си чакат бургера,
хапват маслинка. - Ясно.
Вече взех. После ще ми ги платиш.
Боб-бургер-мобилът е по-шик от ресторанта.
Ще свикнеш. - Къде е Линда?
Изпуска веселбата с подготовката на количката.
Какво става? - Разбирам.
Нямам въпроси.
Аз съм маркетинг отделът.
Взех костюма на Джийн и го отпуснах малко в чатала.
Ще пробутвам продукта, докато буташ количката.
А банският? - Лято е.
Сексът продава, бейби. - Да, Боб.
Това секс ли е? Бургер с бикини?
Да.
Добре, да вървим.
Да. - Супер.
Сънувах го.
Не ни разказвай. - Беше хубаво.
Но беше само бургер по бански.
Пак не разказвай.
Толкова съм щастлив. Да спасим ресторанта ви!
Сержант Боско.
Стреснахте ме! - Извинявайте.
Не се промъквайте така. Това е работа на ченгетата.
Защо сте тук?
Отидохме в участъка, където май живеете.
Но отказаха да говорят с нас.
Питахме за вас и ни казаха, че дебнете.
И са ви казали къде съм?
Казаха, че сте пред щаба на банда мотористи.
Питахме: "Еднооките змии ли? Знаем ги кои са."
Казаха "Какво?", а ние: "Много са мили".
Наведете се.
Вие се наведете. - Джийн.
Добре, навеждаме се.
Какво търсим?
Мотористи.
Добре, но защо?
Откраднали са машини за караоке
и наблюдавам дали ще местят стоката.
Това не е в техен стил.
Хайде, разкърши се, потанцувай конга.
Знаеш, че не можеш да се сдържаш много.
Добре.
Тук сме да ви кажем, че е арестуван погрешният човек.
Фишодър не е убил Дан Захарния памук.
Бил е брат му Феликс.
Не трябва ли да сте на онова място с книгите, където има възрастни?
Книжарница за възрастни? - Не.
На училище? - Да.
Някои от нас мислят така, да.
Ресторантът. Помниш ли?
Ако Фишодър влезе в затвора, горим.
Да, горим. Като в австралийската савана.
Излизайте от необозначената ми кола.
Вървете да ловите попови лъжички.
Попови лъжички ли? - Да.
Попови лъжички? - Да, от тях стават жаби.
Знаем какво са.
Исках да си изясня.
Ние сме градски деца.
Разбирам, вие разследвате грабежи. Не можете да ни помогнете за убийство.
Не знаете нищо по случая, нали?
Знам всичко по този случай.
Кажете едно нещо.
Знам нещо неофициално.
Да, бе. - Вярно е.
Намерено е копче за ръкавели до тялото.
Така ли? - Уникално копче.
По поръчка. Банан с абсолвентска шапка.
Шик. - Панаирджиите нямат такива.
Те носят потници.
Наясно съм с това.
В дома на Фишодър не са открили другото копче.
Ха. - Да.
Но не са търсили у Феликс.
Трябва ние да потърсим копчето.
Тръгвайте. - Този план е лош.
Чудесно, отивате да досаждате другаде. Чао.
Сержант, не сте свалили полицейския буркан.
Какво? Да му се не види.
Добре, никой не ме видя.
Махайте се. Хайде, къш.
Здравейте, деца. - Здрасти, Критър.
Да не досаждате на полицая? - Не.
Не съм полицай...
Да му се... Тъпотия.
Моя грешка. Обикновен човек сте.
Баджът ви е на таблото. - На кафето ви пише "Сержант Боско".
Изчезвайте.
Пресни топли бургери. Секси бургери.
Лин. - Какво?
Хапва ви се бургер.
Не прилича ли на странен пешеходец? - Не много.
Как е бургерът? - Чуден. Не бях ял навън.
Какво? - Здрасти.
Бургери ли продавате? - Да.
Един чийзбургер.
Защо поискахте бургер? - Огладнях.
И видяхте... - Щанд.
И някой, облечен като...
Тя не е с нас. Къш.
О, Боб.
Пресни топли бургери. Секси бургери.
ЗДРАВЕН ИНСПЕКТОР
Боб, Хюго е.
Здравният инспектор?
Той знае, че нямаме лиценз.
Трябваше ли да го чуя?
Клекни долу.
Добре, но е малко странно.
Само съвпадение, това е.
Започвам да използвам балсам и започваш и ти?
Защо не си поласкан?
Добре, използвай го. - Слава богу.
Ще ни видят.
Да се скрием в лунапарка. Хайде, Теди.
Още си ям бургера.
И аз ли да дойда? - Да, стой наведен.
Идваш ли, Рон?
Съжалявам, слагам си балсам.
В къщичката на дървото.
Нещо за небесата ли?
Май казва, че сме номер едно, но не сме в ред с главата.
Казвам да се качим горе и да се ослушваме за Феликс.
Вече разбирам.
Феликс Фишодър?
Джакузито за къщичка на дърво е тук.
Не си е вкъщи.
Майчице.
Търсим копче с форма на банан.
Копче с образован банан.
Освен това може да сме в дома на убиец.
Ако се прибере, ще се биете с него.
Да се връщаме ли отвън?
Може вече да е чисто.
Или да останем и да продаваме бургери?
Ами...
Нека повръщат наша храна на атракциите.
Вече има опашка за "Бургерите на Боб".
Не сме "Бургерите на Боб".
Сега работим тук.
В лунапарка.
Не е така, но може да останем малко.
Не сме "Бургерите на Боб".
Здравейте.
Може да поръчвате всичко от горната третина на менюто
и всичко вляво в средната част на гърба на менюто.
Вземете си маслинка, докато чакате.
После върнете клечката.
Боб ме гледа странно. Няма проблем, задръжте я.
Не е тук. Търсихме навсякъде.
Не е в този мекичък кашмирен пуловер,
който не спирам да галя.
Я да потърся пак.
Прибрах се.
Прибра се. Скрийте се.
У вас ли си?
Справихме се ужасно.
Джийн, стоиш опрян в стената.
Тук очаква най-малко.
Всички в дрешника!
Ще се кача да взема нещо от дрешника.
Бързо вън!
Става ли там?
Да, бързо!
Колко хубаво.
Добре.
Не гледай.
Погледни. - Не.
Фани. Модно шоу. - Не.
Да. Виж. - Не. Спи ми се.
Мислех, че Фани е в затвора.
Сигурно е излязла и полагат усилия. Между тях има химия.
Фани, това е облеклото ми за път.
Ще ти хареса.
Хайде де.
Веднъж се бяга от страната. Заслужаваме да изглеждаме добре.
Не искам да бягам, много е далече.
Я, това е сладко.
Ти какво ще облечеш?
Шапка с вид на шорти и шорти с вид на шапка.
Добре. - Получава се.
Ще си говорим ли, или... - Чао.
Добре, ще се видим там.
Бягство от страната, бягство от страната...
Натопили са Фишодър и сега ще бягат от страната.
Не мога да повярвам.
Малко е задушно.
Я да отворя.
Може да се спуснем оттук.
Тина, първо ти.
Какво? Майчице.
Странно място за мръсни чинии.
Все пак той може би е убиец.
Убийците сигурно оставят мръсни чинии навсякъде.
Джийн, провери вратата.
Какво направи?
Не знам.
Това ще ми е от помощ при раждане.
Благодаря.
Имам въпроси за подвижния балкон.
Май така получава храна и после връща съдовете.
Значи е страхотен.
Куфарче, ще полетиш.
Леле, ще ни види.
Какво забравих? Взех ментовите бонбончета.
Шортите за сън са тук.
Всичко е наред.
Мокри кърпички.
После ще си наема бърсач.
Слава богу.
Ще избяга. Да го проследим. - Не звучи добре.
Джийн, подкрепи ме. - Можеш да наемеш бърсач?
ЧУДЕН КЕЙ
Добре съм.
Ще го проследим и после ще повикаме полиция.
Искам подвижен балкон.
Заповядайте. Съвсем нормален бургер.
Продадохме много храна.
Тази количка е чудесна. Не е идеална, но става.
Само помогнах на приятел.
Може да пообиколим.
Така няма да ни хванат.
Няма, вписваме се идеално. Едно семейство се снима с мен.
Видях какво стана. Ти се набута в снимката им.
Късметлии са.
Нека се преместим.
Добре. - Хайде.
Сменяме локацията.
Лин. - Боб. Спокойно.
Всичко е идеално.
Какво беше това? - Назад.
Захарен памук, снимка и свещ...
Малък олтар за Дан Захарния памук.
О, не.
Няма нищо, ще го оправя.
Счупена е.
Няма да стои права.
Спокойно, никой не видя.
Какво, по... - Майчице.
Лошо. - Това шега ли е?
Защо беше на земята?
Това беше неговото място.
Да, има основание.
Много се постарахме за този мемориал.
А вие кои сте?
Никои.
Оловна тръба ли взима?
Хотдог е. И все пак.
По-добре да се махаме.
Не става, завардил е изхода.
Майчице. Добре, нова идея.
Линда, Теди, да бягаме.
Да. Бягаме.
Прощавайте. Опа.
Защо Феликс влиза в лунапарка, щом ще бяга?
Кеят да не е международни води?
Може да иска златна рибка.
Без колела по кея.
Да, знаем.
Ние сме приятели. Благодаря.
Знам, че Феликс е убиец, но е сладко, че с Фани ще бягат заедно.
Какво романтично бягство.
Какво? Тина, не мисли с гърдите си.
Да, вярно.
Нали не мислиш наистина за Феликс и Фани?
Илюзорен Джими, защо си тук?
Ти мислиш за мен. Мислиш си за това.
Бум, бум, бум.
Оле мале.
Сега нямам време.
Онова, което ще ме питаш...
Не се притесняваш, че ще откажа, а че ще приема.
И че истинският аз никога няма да е като илюзорния.
Стига, Джими младши, не сега.
Съжалявам. - Няма нищо.
Тина, стегни се.
Идвам. Ето ме.
Изгубихме го. Чудно.
Ето го подиума.
До скоро, Шели. Ще падне як рок.
Сигурен съм в това въпреки мнението на някои роботи.
Какво? - Нищо.
Количката за голф.
Спрял е пред залата като истински злодей.
Какво прави вътре?
Знаех си, че съм хубав.
Наведете се.
Благодаря.
Бързо, бързо.
Готово.
Къртичин хълм?
Харесвам го.
Той е за старци и хора с болни сърца.
Ходя там с татко.
Какво става там?
Къртиците са го пипнали. - Хайде.
Глупава стойка. Чакай ме.
ОПАСНО! ВИСОКО НАПРЕЖЕНИЕ НЕ ВЛИЗАЙ
Нищо не чувам.
Пише "не влизай"...
О, ти влизаш.
Какво, по...
Къде е отишъл?
Бутони. Знаете ли какво ги правя?
Недей. Поне не натисна този.
Ох, боли
Здравей. - Не!
Май се отървахме от тях.
Човек да не събори нещо.
Направили са нещо хубаво за свой убит приятел.
А ние се правехме, че работим тук, и ги ощетявахме.
Аз съм бургер гигант, а може да са гладни.
Ето ги. - Майчице.
Бързо, бързо.
Да. - Аха.
Имам идея. На ъгъла завийте вляво.
Аз ще продължа напред с количката.
Не става. - Добра идея.
Грижи се за Линда.
Завий тук.
Добре.
Прощавайте.
Да ги подгоним ли?
Да. - Хайде, хайде.
Не се получи.
Какво е това място?
През портал ли минахме?
Беше квантов скок.
Къде е Феликс? И как ще излезем,
ако се опита да ни... - Деца?
Защо сте тук? Чухте ли да пишкам?
Деца?
Г-н Фишодър. - Защо сте в тайния ни клуб?
Защо вие сте тук, а не в затвора?
Платих гаранция. - Гаранция Франция.
Наложи се. Леглата бяха ужасни.
Как влязохте тук?
Тичали сте и сте натискали бутони?
Разбира се, нали са бутони.
Не ви ли беше страх от бутона "ох боли"?
Може да си вървите. Чао.
С Калвин имаме работа.
Пак си с гадно изражение. Пусни си брада.
Знаеш, че не мога!
Дайте ни секунда да се прегърнем.
Много се обичаме. - Гадост.
Да кажем на г-н Фишодър за Феликс
и да го измъкнем, преди да е пострадал.
Приятно е. - Нека го правим по-често.
Не забравяйте ресторанта.
Чудесно. Г-н Фишодър, ще дойдете ли за малко?
Не се прегръщам.
Какво е това? - Джийн!
Моят мил стар орган.
Пишлето ви ли?
Това е Оркестрамарама.
Обичам го.
Интересно. А... - Наистина.
Беше в стария парк.
Тук беше Оркестрамараматориумът
и започваше подводната атракция
"Посейдонови море-стерии". Чак сега го схванах.
О, да.
Когато баща ни купил кея,
строил върху стария лунапарк и скрил тази стая.
Запечатал я под Къртичин хълм.
Тряс!
Морските чудовища печелят. - Приличат на делфини.
Тогава са ги считали за чудовища.
Г-н Фишодър... - Въпросче.
Кажи, дете на Боб.
Може ли с групата ми да свирим на него това лято?
Сигурно се мести лесно.
А щом ще свирим на него, не трябва ли да сме хедлайнери?
Мечтай си. Джони Джаз-ръцете е хедлайнер.
Джийн, не се разсейвай.
Искате ли да видите миниколичките, които караме тайно под кея?
Да. - Не.
Чудно.
Добре, значи е тук.
Отлично складово пространство.
Стари части от атракции.
Кончета от въртележки!
Аз водя обиколката.
Това са кончета от въртележки.
Сладолед на наше разположение.
Здрасти. Чао.
Тук са плюшените играчки, ако ви потрябва гушкане.
Очаквах, че са повече.
Феликс, май си прав, че оживяват.
Казах ти.
Това беше детската ясла с бара.
Но затвори.
Децата не носеха на пиене.
Така, приключихме с това.
Феликс, петно ли имаш отзад?
Божичко, не.
Трябва да ви кажем нещо.
Смятаме, че Феликс е...
Гроувър, колко мило, че идваш.
Ще свикнеш ли някога с пързалката?
Някой ден.
Май задобрявам.
Не. - Не е така.
Време е за Оркестрамарама.
Деца.
Толкова е хубаво да има деца.
Здравейте, деца от дупката.
Г-н адвокат, може ли една бърза консултация?
Трябва да обсъдим един съдебен процес.
Тина, щеше да говориш с Феликс за нещо.
Не. - Не, говори с него.
Предпочитам да не го правя.
Хайде, говори с Феликс.
Колко си сладка.
Съжалявам.
Ще ти дам визитката си и...
Феликс е убил Дан Захарния памук
и е натопил брат си.
Какво? Не.
Да. А сега ще бяга от страната.
Донякъде е така. Двамата ще напуснат страната.
Затова са тук. Аз също.
Нося им аудиокниги.
Повечето са за оцветяване. Не знам как става.
Как така ще бягат заедно? В това няма логика.
Да ви акомпанирам ли?
Не, благодаря. - Да, благодаря.
Не. - Да.
Не. Харесва ми.
Какво направи? Продължавай.
Забавно е.
Скоро чували ли сте се с Фани?
Да, отново се събрахме.
Това е добре. Вече не налита ли да убива?
Да, почти. Благодаря, че попита. Моята малка, сладка Фани.
Вие май я обичате? - Повече от вида си в униформа.
Ами ако вашите чувства към нея,
ако вашата любов е илюзия
и не отговаря на реалността?
Сериозен въпрос.
Ако никой не отговаря на очакванията?
Може да оставям едно дупе да ме води в задънена улица.
Леле, какво настроение носи това, нали?
Стой в училище.
По дяволите.
Боже мой.
Да изсвирим нещо джазово.
Обичам джаз.
Дали ще задави риба?
Не знам каква е работата, но не бива да напускат страната.
Г-н Фишодър е невинен.
Но той не може да се справи с обвиненията.
Затова бягат в Куба с подводницата си.
Какво си шушукате там?
И ние можем да шепнем.
Ето, не е приятно.
Говорим за подводницата, която като ваш адвокат и братовчед
съветвам да не използвате.
Тя работи ли?
И може да плава?
Завиждаш ли? Виж как я боядисахме.
Знаехме, че все някога ще се наложи да бягаме за нещо.
Ние сме палавници.
Това бебче пуска и аудиокниги.
Гроувър, носи багажа.
Да. - Хубаво.
Всичко го има онлайн.
Как да превърнем подводна атракция в почти истинска подводница.
Някои видеа са по-добри.
Избягвайте тези на Съб Дюд. Но е доста лесно.
Отплаваме след около час.
Чакаме прилива като истински подводничари.
Някои ще се изакаме за последно.
Май и това е подводничарски термин.
До полунощ ще презаредим в тайна пещера край Мъртъл Бийч.
И ще качим нечия приятелка с прекъсвания.
Тихо, тя е чудесна.
Забранявам ви.
Ще останете тук,
ще докажете невинността си
и ще останете наш хазяин, за да запазим ресторанта.
"Чудесна реч." Благодаря. Пак заповядайте.
Ако решите да останете, трябва да обсъдим
стратегията ти. - Скука.
И обвинението. - Още скука.
Ще ти сложа това, за да не слушаме дрънкането ти.
Не, не.
Сложих шлем на адвоката. - Боже.
Я поседни малко.
Божичко.
Не. Стига. Спрете.
Никой не иска да разкрие убийството и всички са ужасни.
Хайде да те въртим, докато паднеш.
Не обичам тази игра.
Снимки на тъпи богаташи, които бягат в Куба, щом ги обвинят в убийство.
Спрете!
Никой няма да ни помогне. На никого не му пука.
А истинският убиец ще си живее живота...
Какво...
Гроувър?
Не ми харесва.
Не, не искам...
Тази форма.
Махнете го от мен.
Майчице.
Спрете!
Тина. - Какво?
Гроувър.
Бум-бум.
Сетих се.
Досетих се.
Развълнувани сте за нещо.
Заради музиката ми? - Не.
Какво?
Защо ме гледаш, сякаш съм пръднал?
Те се държат идиотски.
Без причина. Забравих.
Какво държиш? - Нищо.
Бонбонче.
Вкусно е.
Давиш се.
Не.
Я да видя.
Той много иска бонбонче.
Плюй.
Какво...
Това зъб ли е?
Изглежда странно.
Какви бонбони има днес.
Приличат на стари зъби.
Разбирам. Харесва ти, нали?
Върши работа.
Насочил си харпун към нас.
Да бе.
Никой да не мърда.
Тръгнаха насам. Сигурно са близо. Виждаш ли ги?
Нищо не виждам.
Това колелата на децата ли са?
Какво, по...
Количката на г-н Фишодър.
Какво става?
Не знам.
О, не, изплъзвам се.
Сега и аз се изплъзвам.
Съжалявам.
Какво се чу?
Божичко. Дръж се.
Как? С Кегел.
Сега не го чувам.
Да ги пресрещнем отпред.
Добре.
Не, Фиц. Насам.
Боже.
Не ме заболя.
Да потърсим децата.
Знаете ли какво? Вземам ви телефоните. Дайте ги.
Нямаме телефони.
И това изобщо не е проблем.
Сериозно? Тийнейджър без телефон?
И аз това им казвам. С всяка година е по-нелепо.
Не ми се слуша.
Чао, телефони.
Гледала си снимката и си видяла копчетата ми за ръкавели.
Купих си ги, като завършвах право, защото никой не ми купи нищо.
Много важно. - Учил си право?
Той ме ухапа, но не знаех, че го е погълнал.
А този странен зъб у теб съвпада с белега ми
и сега с право ме мислят за убиеца.
Невероятно. Ти ли уби Анди Захарния памук?
Дан. - Анди Захарния памук Дан?
Не... Все едно.
Натопил си ме? Ти си лош адвокат.
И себичен любовник, бас ловя.
Е, ние ще хващаме пътя.
Не, всички оставаме тук,
където никой няма да ви търси.
Лицето ми!
Сега вече загази. Мама и татко са тук.
Бебчетата ми.
Радвам се, че сте тук. Само да водехте и полиция.
Изглеждаш добре, мамо.
Благодаря.
Дано не си ми разпънала костюма. Банският да остане.
Как не се сетихме по-рано.
Съжалявам, че избягахме от училище. - Какво?
Не.
Защо?
Спасявахме ресторанта и разследвахме убийство.
Това не е причина да бягаш от училище.
Добре, Образователно министерство.
Ядосан съм.
Как ни намерихте? Как влязохте?
Видяхме колелата.
Колелата!
Бяха до някакви стълби.
Качихме се и попаднахме в някакво място с ток.
И бутони. - Линда, не.
Браво, мамо.
Без овации. - Съжалявам.
Диарията се връща.
Семейството ми е в опасност.
Не е добре, тук няма спор.
Гащите се врязват в моето дупе.
Исках да докажа, че не съм бебче,
а сега трябва да ни спасяват.
Надеждите изпуснах в океана.
Съжалявам, че риба се задави.
Много неща се случват, знам.
Само да бях взел салфетника.
Можеше да ни успокои.
Тишина. Нито звук.
Но защо правиш всичко това?
Въпросът ти е добър.
Аз не съм чак толкова зъл.
Аз лош човек не съм.
Убих един панаирджия, но само защото съм решен
да взема онова, което смятам, че ми се полага,
и да го превърна в нещо стойностно.
И вие ще се съгласите с мен.
Искате ли да ви кажа моя план?
Отговаряйте по-бързо. Питах нещо.
Да ви кажа ли плана си?
Да?
Така е по-добре.
Радвам се, че питате.
Аз съм в семейния тръст на Фишодър, защото съм от семейството.
Донякъде. - От лошите роднини.
Лоши са, защото са бедни.
Затваряй си плювалника.
Добре. - Да.
Казах "добре".
В този семеен тръст не можеш да получиш нищо,
ако си бил осъждан.
А всеки от тях е бил.
Всички без братовчеда Калвин, защото не е бил залавян.
Да, бейби. - Тихо!
Така че го натопявам и готово.
Ако нещо лошо се случи с Калвин и Феликс,
кого ще заподозрат?
Не и мен. Защо да ме подозират?
Нещо лошо ли ще ни се случи?
Да. Изненада.
Лошо. - И на двамата ли?
Да, съжалявам.
Толкова настояваше да придружиш брат си в Куба...
Купих си костюм. - Знаем.
Да речем, че подводницата ви не отива в Куба.
В Канкун?
Няма да излезе изпод кея.
Леле. - Майчице.
Вярвахте ли, че ще стигне до Куба?
Май се превъзнесохме малко.
Не е ли много стара?
Да, работи с жетони.
Не си се справил добре.
Защо да погребваш Дан пред ресторанта и да чакаш шест години?
Правилно.
Не го погребах пред ресторанта и не исках да чакам шест години.
Шест години.
Спокойно.
Да оставим въпросите.
Всичко бях измислил. Първокласно убийство.
Застрелвам онзи с пистолета на Калвин, заравям го в купчина пръст
или в нещо подобно край входа на лунапарка
и оставям единия крак навън, за да го открият.
Откъде да знам, че някакъв глупак
ще изгребе пръстта, без да я провери за трупове?
Връщам се и няма труп. Не знаех къде е.
Нямаше как да разпитвам:
"Някой да е намирал мъртвец? Толкова висок. И хапе."
Беше кошмарно.
За щастие тъпата тръба се спука и спаси положението.
Откриха скелета и всичко потръгна. Вярно било,
че хубавото се случва на хубавите хора.
Я чакай. Заради глупавата ти идея за мегапарка ли е всичко?
Да.
Всичко е заради моя мегапарк.
Моят много по-доходоносен мегапарк
от вашия глупав лунапарк.
Ще има магазини.
Много сувенири. - Обичам ги.
И огромен паркинг. - Лин!
Ще наема най-добрите
маркетинг специалисти.
Ще има симулации на закрито.
Ако видите макетите ми,
ще разберете защо Дан Захарния памук
трябваше да умре!
Ще си заслужава. - Аха.
Защото бизнес мечтите са за бизнес. Не са просто мечти.
Не е вярно. - Добре тогава.
Измислих вече всичко, ето какво ми трябва.
Качвам ви в подводницата и право в морето.
Не мисля, че е правилно това.
Напротив.
Не ще излезете навън, лостът е повреден.
А кея чака го пожар. - Какво?
Загинали сте в собствения си пожар.
Каква немарливост от наша страна.
Ще кажат следното.
Метал в метала искрица малка причинява.
Това пердетата подпалва и се разпространява.
Нагоре плъзва и по хълма, сега напълнен
със сладки плюшени играчки, ужасно запалими.
Значи не оживяват? - Явно.
Така Къртичин хълм става ад.
Както като се върне татко. - Така ли?
Проблеми имам с този план.
Заради хората на кея? Затварям рано. Друго?
Няма ли и ти да изгориш?
Не. Направих фитил с олио, захар и връв за балони.
Все неща, които има тук.
Ще върви по стъпалата и по покрива на тази тъпа стая.
Разследващите нищичко не ще заподозрат.
Фитилът и гениалната ми идея с играчките
ми дават време да се върна за алиби в салона.
Преди час бях там.
Казах, че има твърде много пара. Изнесох цяло шоу.
После се измъкнах тайно и дойдох.
Ще се вмъкна пак обратно през прозореца.
Три часа бил съм аз в салона.
Нямаш тяло като за три часа в салона.
Не е достоверно. - Много си хилав.
Мегапаркът ти е мегатъп, също като теб.
Искам да се коригирам.
Давай. - Не съм толкова зъл.
Но днес се чувствам зъл.
КЪРТИЧИН ХЪЛМ
Затварят рано. Не е ли странно?
Не намерихме онези с бургерите. - Поне беше забавно да ги гоним.
С това ли ще се прибереш? - Да, имам среща.
Браво на теб.
Беше на косъм.
Добре, че те измъкнах, количке.
Така добре се справи с продажбите на бургери!
Няма да се учудя, ако Боб и Линда те използват всеки ден.
О, не. Не, не.
Добре.
Всичко е наред.
Почивай в мир.
Справи се добре.
Ти си една храбра количка.
Я се махай!
Не сега, боклукоядецо. Махай се.
Боже. Божичко.
Колко е часът? Хокеят е започнал.
Сега са плейофите.
Може да погледам у Песто, докато Боб и Линда се върнат.
Количката би искала да продължа живота си, нали?
Кимаш, нали? Да, кимаш.
Той пие моето питие.
Тихо - Ти тихо.
Не ми харесва. В подводницата. Първо Фишодър.
И без много шум. Беше напрегнат ден.
Хайде. - Не.
Влизайте.
Гроувър, искам да знаеш, че веднъж в къщата
с Феликс седнахме на сандвича ти по голи дупета.
После ти го сервирахме и го изяде.
Знаех си.
Имаше вкус на бебешка пудра и се зачудих
какво прави бебешка пудра там.
Помислих, че са объркали солта с пудра.
Но после... Знаете какво стана.
Седнали са на сандвича. - Какво?
Намират това за смешно.
Пудрят дупета, сякаш са от миналия век.
Смъкнали са гащи
и са седнали на сандвича. - Не мога.
Те са незрели идиоти и аз ги мразя.
Какво...
Тичайте, бургер-хора!
Повикайте помощ.
По дяволите.
Мразя този глупав таен клуб.
Къде сме?
Бързо в мидата!
Добре.
Татко.
Да. - Давай, Боб.
Идва. - Знам.
Леле. - Да.
Къде отиваме?
Не знам, Боб. Само ни закарай далеч от него.
Как се излиза оттук? Това е лабиринт.
Няма ли знак за изход?
Криво огледало.
Боби. Давай.
Без да ти пиля, давай, татко.
Няма ли да кажете, че се справям много добре,
а никога не съм шофирал
в това странно място под кея?
Справяш се много добре.
Похвалете баща си.
Изглеждаш добре за 65-годишен.
Боже! - Блъска ни!
Я престани!
Не, не.
Не, не. Защо?
Измъкнахме ли му се?
Не знам. Може би.
Май му се измъкнахме.
Браво, татко.
Това е едно от най-лошите ни пътувания.
Ама наистина.
Боб, карай направо, ще изскочим на плажа.
Какво? - Супер идея без проблеми.
Боже. Добре.
Мразя това, мразя това.
Леле! Дръжте се!
Беше ужасно. Не ми хареса.
Този път му избягахме, нали?
И той скочи. - Това си беше само наше.
Карай, татко.
По-бързо от това не мога.
Няма ли да е по-бързо пеша?
Боб, по рампата.
Да.
Не, не.
Какво стана?
Май простреля гумата ни.
Имаме ли резервна?
Какво? - Не знам.
Имаше една стрела. Това е добре, нали?
Нека продължим да караме, ако можем.
Ако наричаш това каране.
Съжалявам, знаци. - Това е нашата улица.
Отзад ли е? Деца?
Не виждам. Не вдигайте толкова пара.
Ето я дупката ни, значи сме си вкъщи.
Ако той не е отзад,
може да влезем и да викнем полиция.
Тъкмо се нагласих удобно, но добре.
Заял ли е?
О, не.
Смачкал се е при скока.
Дано да уцеля задната.
С нея се тръгва назад.
Благодаря.
Майчице.
Той е. Спирачките, Боб.
Натискам ги.
Изблъсква ни в дупката. - Дупкопрестъплението.
Джийн.
Деца, дръжте се.
Не, не.
Добре ли са всички? - Да.
Все някой трябва да е видял.
ДЖИМИ ПЕСТО пицария
Стреля и вкарва.
Да! Опа.
Не. - Какво става?
Погребва ни.
Трябва да се измъкнем веднага.
Отвори се! Отвори се!
Хайде, мида, пусни ни навън!
Ще счупя предното стъкло. Всички назад.
Как да стане?
Не знам.
Сега удари силно.
Удрям, но не се чупи. Стъклото е дебело.
Ще опитам с крака. Не мога да ги вдигна.
Давай, ти си булдозер.
Омар булдозер, който зарива дупка.
Не върху семейството. Съвсем не.
Оправяш улицата като добър малък омар.
Погребват ни живи в дупка пред ресторанта ни.
Преживяваме моя кошмар.
Да използваме телефоните. Къде са?
Гроувър ги взе.
По дяволите. Деца, дръжте се за мен.
Къде са ви ръцете?
Набутвам този спомен на недостъпно място.
Сега се връщам на кея,
пускам братовчедите в морето и всичко си идва на мястото.
Трябва да помисля. Не бива да изразходваме кислорода.
Не се плашете, само дишайте по-малко.
Спирам да дишам. Деца, дишайте моя въздух.
Не, Лин... - Боже.
Трудно е. Колко издържах?
Към пет минути.
На светло бих дишала по-малко.
Аз ще ви накарам да дишате по-малко.
Джийн. - Съжалявам. Пръднах от страх.
Имам нощна лампа Кучи Копи.
Не.
Свети, Кучи. Това ти е работата!
Това е като лош рейв.
Съжалявам. Сбогом.
Официално е най-нелюбимият ми братовчед.
Ами Бакстър?
Той е мъртъв.
Но пак е най-лошият. - Така е.
Така. Пускане на подводница изпълнено.
А сега фитилът.
Добре, че си съставих списък.
По дяволите.
Добре.
Боже.
Да.
Правя го.
Правя го, правя го.
Не мога да го счупя.
Вината е само моя.
Не говорете едновременно.
Не, скъпа, не си виновна... чак толкова.
Но е вярно.
Аз исках да намеря убиеца, да спася ресторанта и да докажа...
че не съм бебче.
Я стига!
Бебчето ми. Извинявай.
Тъпата Клоуи Барбаш е права. Наистина съм бебче.
Боях се да вляза в дупката,
боях се да отворя тайната врата зърно.
Тина го направи вместо мен. Нося тези идиотски уши.
Ако си смел, не е нужно да го доказваш.
Просто си смел.
Какво? Луиз, ти си един от най-смелите хора, които познавам.
Не е вярно. Освен това не познаваш много хора.
Никога не съм била смела. Ами тези уши?
Причината да ги получа е, че ме беше страх.
Какво? - Как така?
Подарихте ми ги, когато ме беше страх да тръгна на забавачка.
Не беше така.
Притесняваше се и ни хрумна да ти направим шапката.
Майка ти я уши.
Беше в памет на майка ми, твоята баба.
Тя носеше такава ярка зимна шапка.
Дори в топло време. Беше малко странно.
Но също беше и сладко.
Казваше, че не иска да си прави прическа.
Аз мисля, че й харесваше.
Освен това ми остана плат и за заешки уши.
Направих ги след първия ти ден в забавачката.
Като награда за твоята смелост.
Смела ли бях? - Да.
Не помниш ли?
Не. - Не ти трябваха.
Ти беше много смела и без шапката.
Гордеехме се с теб.
Зашлеви едно дете. - Нима?
Да речем, че е имало причина.
Напомняш ми на майка ми, Луиз.
С тази шапка все едно сте се познавали.
Все забравям, че не сте.
Ходех с кофа на главата. Има ли весели истории за това?
Не помня такива. Бяхме притеснени.
Е, благодаря. За шапката и всичко.
Добре, че го изяснихме, понеже ще умрем.
По-точно ще си стоим живи под земята.
Ще натисна с глава.
Не става.
Това е, свършено е с нас.
Чакай, не се предавай.
Уморих се, Боб.
Ти никога не се предаваш.
Аз го правя, а ти казваш "недей".
Аз казвам "добре" и го правим пак и пак,
а сега го разказвам, но не е забавно.
Да не искаш развод, преди да умрем?
Не те заслужавам.
Не, ще издържа.
Ще направя за теб това, което правиш за мен.
Няма да се предам. Ще излезем оттук.
Ще го направя в стил Линда.
Ти Фонзи ли си?
Караш зърнената закуска да не свършва.
Кучи Копи.
Кучи Кучи? - Не.
Светлината помага, защото ще излезем оттук.
Как?
По много як начин, който ще ни хрумне.
Все пак сме в кола.
Ами ако потеглим?
Надолу ли?
Към Китай?
Това ми харесва.
Не към Китай. Но не е лоша идея. - Тоест...
Ако наистина тръгнем надолу? - Какво?
Над водопровода сме.
Новата тръба е пластмасова. Нямаме една гума.
Може металът да издълбае тръбата.
Като секси танци ли?
Моля? - Карай.
Ще пробием тръбата и водата някак ще ни извади?
Или ще направи другото. - "Джакузи машина на времето"?
Не, да ни удави. - Не съм гледал този филм, така че...
Нямаме друг шанс. Паля колата.
Боби, деца, знайте, че много ви обичам.
И аз теб, мамо. - Обичам ви всичките.
И аз ви обичам.
Може да не спазваме ред. Защо говорим за това?
Тревожа се, че така се говори, когато ще се умира,
а ние няма да умрем!
Боб! Линда! Там ли сте?
Започнали са да запълват дупката ви.
Не е никак добре.
Просто са хвърлили пръст вътре.
Какво, по...
Получи се. - Да.
Милите ми бебчета. - Радвам се, че не сме мъртви.
Щастлива съм. - Въодушевен съм.
Фишодър са в подводницата и кеят ще рухне върху тях.
Какво да правим?
Още не помръдва.
Теди!
Теди, измъкни ни.
Не се отваря.
Нова кола ли сте си взели?
Не съм я виждал досега.
Виждал ли съм я?
Теди, помогни ни. Не можем да отворим.
Заседнала е. - Заяла е.
Не се отваря.
Какво каза? - Не знам.
Лоша новина, бургер-количката се разпадна.
Беше твърде красива за този свят.
Нищичко не му разбирам.
Теди си тръгна.
После ще ти разказвам.
Маслинен бар!
Какво каза? - Маслинен бар.
Да. - Да.
Сбогом, мида.
Благодаря ти, Теди.
Маслинен бар! - Да, знам.
Подмокрил си се.
Не съм, това е от водата.
Виждаш ли? Вода. Но благодаря.
Точно като подмокрено е и си мокър само там.
Добре. Теди, викай полиция.
Деца, стойте тук.
Линда, остани с децата.
Аз ще тичам на кея да спася Фишодър от сигурна смърт.
Добър план.
Защо идвате с мен?
Не идваме. - Напротив.
Не. Чао, Боб.
Гледай си твоята работа, татко.
Ало? Полицията ли е?
Искам да съобщя за нещо.
Искате нещо повече? Добре. Чуйте моята приятелка Линда.
Тя е омъжена за най-добрия ми приятел. Ало?
Изкатервам се през прозореца.
Преместили са я?
Всъщност имам тричасово тренирано тяло.
Гроувър Фишодър иска да унищожи кея ли?
И да построи мегапарк.
С магазини за сувенири. - Аха.
Не си струва, нали? - Точно така.
Къде е фитилът? Къде е?
Ето го!
Боже мой. Така.
Дай лампата да видя мога ли да се спусна.
Не знаех, че още я държа.
Явно ми е нужна навсякъде. Чудно.
Луиз. - Спокойно, само внимателно.
Това е страховито.
А би трябвало да успокоява.
Всички да излязат оттук.
Боб, не го прави.
Не искам да се запалиш. Няма да ти хареса.
Само се махнете.
Спокойно, ще се справя.
Сега пък прекаляваш с ентусиазма.
Голям скок!
Вижте, успя! Почти.
Не е свикнал на толкова физически...
Татко, по-бързо.
Искаш ли фитнес плейлиста си? Ако имаше.
Няма нужда, благодаря.
Татко, махни се от релсите.
Ще го хвана надолу.
Луиз!
Не е сега моментът.
Луиз, не, опасно е.
Татко, няма да успееш.
Релсата минава край фитила и ще го хвана.
Ще успея. Ставам все по-добър.
Майчице.
Боже.
Къртица, живни малко.
Поне е по-бърза от теб, татко.
Но идва коварен завой.
Ето го.
Луиз, внимавай.
Пази главата и не изгаряй.
Добре.
Пред мен ли ще се катериш?
Не, ще прескоча набързо.
Боже. Не толкова бързо.
Махай се от релсите!
Наближава животните.
Ще го хвана.
Няма да имаме втори шанс.
Много полезна информация, благодаря.
Може би твоят начин наистина е по-бърз.
Има твърде много греди.
Май са прекалили с техниката.
Ще се радвам да го обсъдим после.
Хайде, ръчички.
О, не.
Божичко.
Успя ли? Или ще се мре?
Да. - Да!
Успях ли? Успях!
Аз съм смела! Смела съм!
И още как, скъпа.
Аз съм смела!
И много скромна!
Татко! Браво и на двамата!
Благодаря, благодаря!
Ще ми липсва този кей. И да съм жив.
И ти, приятелю.
Хвана се. Дължиш ми хилядарка.
Да играем за две.
И ти ще ми липсваш. Беше ми за пример...
Хвана се. Да му се не види.
За три? Хвана се.
Дано се удавиш пръв.
Интересно. - Може би ни ухажва гигантска сепия.
Можеше да е по-зле.
Ще живеем, тра-ла-ла.
Пеят.
Теди, дай си телефона за малко.
Разбира се, ето.
Храна ли ще поръчваш?
Може ли да си поръчаме тайландско?
Няма да поръчвам храна.
Жалко.
Мнозина смятат отдел "Кражби" за най-готиния.
С готините полицаи. Не знам дали е така.
Но много хора го мислят.
Ало?
Чао, рецепционист.
Нали беше тук, като дойдох преди три часа? Помня тениската ти.
И ти ме помниш, нали? Това лице?
Не поглеждаш. Така.
Помниш тази мутра, нали? Имаш слушалки.
Чу ли ме изобщо? Чул си.
Добре. Аз съм Гроувър Фишодър и ти пожелавам лека нощ.
Здрасти. Пристигам пръв. Нищо работа.
Изпреварих те. Теб също.
И теб изпреварих.
Лошо.
ЕДНА СЕДМИЦА ПО-КЪСНО
Ити Бити Дити Къмити
Леле.
Майчице.
Как си, приятел? Нервен ли си?
Не. Само вътрешностите ми напират да излязат отзад.
Ще бъдете страхотни.
Или ще се издъним и ще оповръщаме сцената.
Снощи, докато почиствах, чух репетицията ви в мазето.
Така ли? - Да.
Звучахте супер. Поне някои части.
Музиката те прави щастлив, нали? - Да.
Тя ще ощастливи и другите.
Така че прояви повече оптисиазъм.
Мама казва така. - Да.
Откраднал си го. - Вече и аз го казвам.
Освен това тя помага на Тина и трябва аз да кажа репликата й.
Поемаш щафетата. - Да. Ела тук.
Благодаря!
Забавлявай се.
Малко го претупа.
Нека да ви чуя...
Да!
Завъртете, разкършете, сгответе, изпечете.
Кажете...
Да, разкършете тези бургер хлебчета!
Точно така! - Добре!
Ето чек за всичко, което ви дължим.
За този месец. - Да.
От нашия признателен хазяин. - Можеше да е и по-признателен.
Да, можеше наистина.
Ето, подписвам. Нещо не ми изглежда наред.
Моят подпис ли е? Да речем.
Ето, успяхме, г-н Банка.
Не ми казвайте така. - Съжалявам.
Човек не е така нахакан, когато плаща закъснели вноски.
Ами свиквайте.
Дай пак.
Здрасти, Тина.
Здрасти. Приятен последен учебен ден.
На теб също.
Със Зийк правихме паркур на плажа.
Много съм добър в паркура.
Все едно. Намерих това.
И се сетих за теб.
Ти имаш подобна шнола.
Искаш ли го? Мирише на водорасли.
Джими младши? - Да?
Исках да те питам нещо, свързано с лятно гадже.
Но реших, че въпросът е глупав и не бива да се задава.
И моето глупаво сърце...
Кълбо, кълбо.
Правя паркур при шкафчетата, Джей-Джу.
Изглеждаше малко странно. - Отработвам го!
Ти падна от стената.
Какво е това? - Паркур!
Какво казваше?
Мислех сърцето си за глупаво.
После ти намери моето шнолие.
Сега си мисля, че в света няма любов
само ако вярваш в това.
А кой би искал да вярва в това?
Не знам защо така се впрегнах за въпроса, който ще задам.
Всъщност искам да направя това.
Да.
Няма да го направиш. - Напротив.
Мислиш се за смела, понеже спаси кея?
Да. На три.
Едно, две, три.
Падна ти шапката.
А, да.
Луиз, днес си наказана, понеже избяга от училище.
Майчице, паднали са ти ушите!
Добре, спокойно. Какво да правим?
Чудо голямо.
Спешен сеанс? Сега ще доведа кученца.
Г-це Лабонз, доведете Ханк Одеялцето
и всички останали. - Не.
Г-н Фронд, всичко е наред.
Наистина ли? - Тя е добре.
Гордея се с теб.
Не го казвайте. - Добре.
ОТВОРЕНО
Готови ли сме да започваме? - Да.
Да. - Това е принуда.
Теди се справи добре.
Горе-долу. Нали?
ТЪРЖЕСТВЕНО НОВО ОТКРИВАНЕ
Обичам плакати.
Твърдо ли ще са бургери? Късно ли е за промяна?
Може да правим рапове. - Или супа.
Супа.
"Супата и раповете на Боб" не звучи зле.
Бързо всички вътре. Все едно.
Благодарим, "Чуден кей"!
Беше велико!
Да! Само така!
Най-сетне е време за Джони Джаз-ръцете.
Майчице.
БУРГЕРИТЕ НА БОБ: ФИЛМЪТ
Превод на субтитрите: МИЛЕНА БОРИНОВА
Малко е пренаселено тук.
Няма проблем.
Само че аз...