ÎN URMĂ CU ȘASE ANI
DEALUL CÂRTIȚEI
DEBARCADERUL MINUNE ANIVERSARE 80 DE ANI
HAMBURGERII LUI BOB
Exterminatorul a zis că se va ruga pentru noi.
ÎN PREZENT
E în regulă, nu? Nu e un semn rău.
Nu.
Ce faci, Gene?
Fac un instrument din linguri, un suport pentru șervețele, vise și magie.
Evident, Tina.
Cum e hamburgerul, Bob?
E în regulă. Am pus un ou pe el.
De ce face tata un hamburger la ora 8.00?
E pe ora din Anglia?
Îl face pentru dl Dowling de la bancă.
Avem o întâlnire azi
și vom cere o prelungire de plată pentru rate.
Ce distractiv!
Și chiar trebuie să obținem prelungirea aia.
Tot echipamentul restaurantului e luat cu acel împrumut.
Deci îi dai un hamburger?
Nu-i putem da bani, Tina.
- Pentru că nu avem? - Cam așa.
Ce-ar fi să-i cânți puțin din asta?
Ca să-l sperii?
Nu, ca să-l vrăjești.
Bob, știi că-mi place ideea să-i duci un hamburger,
dar nu e un pic cam devreme să-l prepari?
Programarea noastră e mai târziu.
Acesta e un hamburger de antrenament.
De ce vorbești în șoaptă?
Nu vreau să audă și să se simtă prost.
Bine.
Stai, ce zici că sunt?
Nimic. Ce? Ești grozav.
Ce bine e!
Știu.
Nu-mi freca semințele de susan!
Nu, stai liniștit.
- Sunt un cuplu drăguț. - Le dau un an.
O să mai fac un hamburger de antrenament.
Și o să încerc să nu mă gândesc prea mult la cât de importantă e ziua de azi.
Poate ar trebui să pun două ouă.
Ar putea fi hamburgerul zilei!
Ai putea să-l numești: „Hamburgerul păstrează-ți zâmbetul și nu te mohorî,
„rămâi optimist, Bobby, totul o să fie bine.”
- Nu? - E un pic cam lung.
Dar „Dl Unsuros”?
Eu trebuie să plec.
Încă o săptămână de școală și apoi sunt Tina Vară.
Urmează lucruri mărețe pentru Tina Vară.
Lucruri mărețe precum erupția ta cutanată?
Și mai mărețe.
Și Louise Vară ar putea face unele lucruri mărețe.
Poate, nu știu. Nu-ți face griji, bine?
Bine. Scuze.
Gene Vară o să fie topless non-stop și o să facă asta foarte mult.
- Grozav! - Pa, copilașii mei!
- Aveți grijă la trotuarul denivelat! - Mulțumesc!
În fiecare zi coborâm Descuiem ușa
Și afișăm semnul „deschis”
Deschis
Încă o zi care îmi provoacă diaree
Din cauza îngrijorării, a stresului și a faptului că am un vis
- Dar nu mă voi gândi la... - Să nu te gândești...
Acele temeri acum
Dl Dowling de la bancă va spune: „Uau!”
Când ne gustă hamburgerii și cartofii prăjiți
Probabil va bate palma, că-s bine gătiți
Ne va prelungi împrumutul și ne va arunca un os
- Ne va spune că suntem tari, e haios - Da!
Ne va trimite acasă: „Hei, să aveți o zi plăcută”
Ne întoarcem aici și celebrăm Ne îmbrățișăm, ne sărutăm
- Apoi trecem la muncă - Bobby, îmi place ce-mi zici
Diareea e în regulă, dar n-are rost să stai cu frici
Adică...
Când ai acel spirit optimist și de neoprit
Va fi vara însorită și veselă a vieții noastre
De fiecare dată când îl văd, inima-mi tresare și dansează frenetic
Cam așa...
Arată bine.
Vreau să mă sărute Și apoi să plece ca să văd
În spatele pantalonilor, ce se mișcă bezmetic?
Caca?
Cred că ceea ce simt este real
Și, dacă ar simți și el asta Atunci ar fi ideal
Așa că vreau să fie oficial Și să-i pun pe deget un inel
Dar nu chiar un inel, ar fi o nebunie Totuși, suntem abia în clasa a opta
O să mă comport ca un elev de clasa a opta Când tu mă placi și eu te plac
O să pun ceva special pe un lanț Și i-l voi da, spunându-i
Aș vrea să fii iubitul meu de vară
O să accepți și, ca să rămână stabilit, o să dai din fund, să sară
Și o să fie vara însorită
Și veselă a vieții mele
În fiecare zi vreau să cânt
Vreau să mă joc
Vreau să cânt la acest suport de șervețele pe care l-am făcut
Care o să revoluționeze Muzica pop americană
În fiecare zi
Cred că sunt destul de tare
Da, chiar așa Nu-i mare scofală
Tot ce simt scot la iveală
Gândurile ce mintea-mi scurmă
Mă întreb dacă mă țin în urmă
Dacă mă fac să mă simt neînsemnată
Deși chiar mă înalță toată
Sper că nu mă aud că vorbesc despre ele
Nu știu cine sunt fără ele
- Dar vara asta m-aș putea convinge - Dar vara asta ne-am putea convinge
- Cine aș putea ajunge - Cine am putea ajunge
Și o să fie vara însorită
Și veselă a vieții noastre
Se pare că o să încercăm Este puțin înfricoșător, recunosc
O să fie grozav, o să reușim Ne vom îmbrățișa și ne vom săruta
O să-mi încerc norocul Nu mă mai gândesc
Ne vom descurca Dacă el răspunde „da”
BANCA DE ECONOMII DE PE MALUL OCEANULUI
Nu.
Îmi pare rău. Prelungirea e refuzată.
Aveți șapte zile să plătiți
sau vom lua în posesie echipamentul restaurantului.
Șapte zile?
O să ne posedați echipamentul? Adică o să-l bântuiți?
V-am adus un hamburger.
- Nu, mersi. Încerc să reduc carnea. - Doamne!
O să închid dosarul.
Și fețele voastre mă fac...
trist...
așa că, dacă ați putea pleca...
Fața mea?
Și puteți lua și...
Sunt cartofi prăjiți acolo. Vreți cartofii prăjiți?
O să tastez până plecați.
Și asta e descoperirea pe care noi o căutam.
Cumva, îmi provoacă dureri de dinți. Și cine suntem „noi”?
Trupa! Trupa noastră subapreciată, dar foarte influentă...
Comitetul Itty Bitty Ditty?
În care sunt cu surorile mele.
Și cu băiatul rău de la sunet, Peter Pescadero.
- Așa e. Am fost într-o trupă. - Și am ales numele ăsta?
Da! Și așteptam să ne descoperim sunetul
și-s sigur că sunteți de acord că l-am găsit.
- O să te prind! Haide! - Zeke!
- Prea tare! - Îmi pare rău!
O s-o fac. O să merg până acolo și o s-o fac.
Ba n-o s-o fac.
Ba da. Iată-mă!
Nu, mă întorc. Nu pot s-o fac.
Ba da, pot.
Zeke! Aia-i zona penisului!
Nu-i momentul potrivit. Pe loc repaus, soldat!
Gata? Hai!
Louise, vino să faci o aruncare cu capul în jos!
Aia e acolo și eu sunt aici. Dar mulțumesc.
Îi e teamă.
Nu. Nu-mi este. Îmi e teamă de cât de confortabil mă simt aici.
Îi e teamă că o să-i cadă căciula.
Ba ție ți-e teamă să nu-mi cadă căciula. Așa că te-am prins!
Bună asta! Adică, într-un fel.
Nu știu de ce mai poartă chestia aia. Zici că are cinci ani.
Măiculiță!
Bebelușule!
Ce-ai spus? Tocmai ai folosit cuvântul cu „B”?
Sunt destul de sigur că a spus „doamnă”.
Eu am auzit „rabie”.
Îți arăt eu rabie!
Ușurel!
Ce se întâmplă aici? Un mic conflict?
Bancă proastă. Auzi tu, înainte cu veselie!
Mai degrabă înapoi cu rahat.
O să fie bine, Bob. Bob?
Crezi că își amintește că am comandat un hamburger?
Da.
Trotuarul e din ce în ce mai rău.
Am văzut pe cineva împiedicându-se.
Cum o să sărbătoriți prelungirea împrumutului?
Să fac niște tricouri? Aș purta unul.
Nu am obținut prelungirea, Teddy.
Poftim? Dar ați făcut un hamburger.
- Ăla și-a redus carnea din dietă. - Iisuse!
Mănâncă mai puțină carne.
Bob, calmează-te!
Șapte zile. Putem face asta.
Trebuie doar să vindem destui hamburgeri ca să plătim datoria la bancă, adică...
Foarte mulți.
Nu-s atât de mulți, nu? Putem s-o facem.
Vor fi mulți clienți la Debarcaderul Minune,
este aniversarea de 80 de ani.
Da, aniversarea de 80 de ani.
Mai mult trafic pietonal.
Da. Asta e adevărat.
Iar pietonii au guri.
Guri care pot fi hrănite cu hamburgeri. Așa-i, Bob?
Da. Pietonii au guri.
Gurile pietonale.
Uite, vezi? Nu e mai bine să ai puțină speranță?
În loc să fii înfricoșător și să țipi?
Și să sperii oamenii care întreabă despre comandă?
Da, e puțin mai bine.
Va fi vara însorită Haide!
Și veselă a vieții noastre
Doamne!
Nu e chiar așa de rău.
Mai ales dacă-ți plac gropile uriașe.
Nici nu poți intra pe ușă. Clienții au nevoie de asta, de obicei...
pentru a putea intra în restaurant.
Bună, dle Dowling!
Nu vă faceți griji! Ne descurcăm de minune.
Șapte zile!
Dă din cap, dar probabil doar pentru că are o insectă pe față.
Aveți grijă!
Vine proprietarul! Vine proprietarul înstărit.
Ce groapă mare, Bob!
- Ce-ai făcut? - Ce?
Sunt de acord.
În niciun caz n-a fost provocată de conducte vechi și crăpate
care trebuiau înlocuite de proprietar cu ani în urmă.
Bine spus, dle.
E important? Deoarece, Calvin...
în drum spre Debarcaderul Minune distribuim pliante și bem șampanie.
Cât timp credeți că va dura reparația, dle Fischoeder?
Păi, să vedem, în ce an suntem?
- Dumnezeule! - Glumește.
- Glumiți, nu? - Da. Să spunem că da.
Te las să te ocupi, Felix.
Ești fratele leneș în care nu crede nimeni,
dar poate că umplerea gropilor e chemarea ta.
Ai nevoie de șansa de a străluci.
Grover, te deleg să faci tu asta, din moment ce ești... ceva al nostru.
- Avocat. Și văr. - Așa e.
Oricum, primăria se va ocupa de asta.
- Probabil o să fie gata în curând? - Sau chiar mai devreme.
Vezi, Bob? O să ne astupe groapa.
- Dacă aș avea un bănuț... - Gene!
S-o întindem de aici, cu șampanie.
Să terminăm de împărțit pliantele.
Sunt epuizat.
„Optzeci de ani de emoții ieftine și aproape nicio decapitare.”
Uau, chiar că e puțin!
Știu. Îți vine să crezi?
A rezistat 80 de ani fără să fie dat în judecată sau să se prăbușească în mare.
- La fel și tata. - Louise!
Tatăl meu mi-a lăsat toate astea, digul, toate clădirile astea.
- Încă nu știu dacă a fost glumă. - Trebuia să fiu eu.
- Asta ar fi fost amuzant. - Ha, adevărat!
Aici spune că veți avea muzică live „pe scena pe jumătate renovată”.
Da. Avem grupul de acordeon Accordinary People. Toată lumea îi adoră.
Îl avem pe Johnny Mâini de Jazz. Are niște mâini...
- Nu vreau să stric surpriza. - Mulțumesc.
Și trupa noastră, Comitetul Itty Bitty Ditty!
Chiar vorbeai serios. O să mă îndepărtez de voi.
În regulă, băieți. Hai să nu mai fim aici!
Pa, oameni cu hamburgeri! Ne vedem la scadența chiriei.
Pune-mi-l în gură!
- Chirie. - Da, chiria!
Dle Fischoeder, ajutați-ne!
- Nu, ba da. - Vai de mine!
Banca e cam irascibilă în legătură cu împrumutul nostru.
Deci putem să nu vă plătim chiria pentru puțin timp?
Ca să putem plăti banca?
Vrei să nu-mi plătești chiria?
Îți înțeleg întrebarea ridicolă?
Doar pentru luna asta.
Sunt de acord cu Felix.
Nu sunt sigur. Adică sunt beat.
Așa că o să spun „poate”.
Mai taci! Pornește!
- Conducem pe trotuar - Ha!
- De ce „Ha”? - Pentru că nu trebuie să plătim chiria.
- Asta ne va ajuta cu banca. - A spus „poate”.
Da, dar a făcut cu ochiul.
Are doar un ochi. De unde știi că n-a clipit?
Îmi dau seama.
- Bună, Jimmy Jr.! - Bună, Tina!
Ce mișto e! E atât de adâncă!
E ca și cum în orice moment ne poate înghiți Pământul.
Da...
Fiindcă ne iubește mult.
Dle Belcher, ai un restaurant de rezervă, în caz că Pământul îl înghite pe ăsta?
Nu.
Louise, pleacă de lângă groapă! Te rog!
Bine, o să urc la baie,
fiindcă au zis că n-o putem folosi cât timp repară conducta...
așa că e ultima șansă.
Sper că sunteți vaccinați, că o să fie dezgustător acolo.
Vreau să merg prima. Sau măcar nu ultima.
Eu vreau să merg ultimul. Vreau să fiu cireașa de pe tort.
A DOUA ZI
DESCHIS! INTRAREA E PE ALEEA NOASTRĂ PITOREASCĂ
Nu te mai holba la groapa aia! Hai la groapa cu furnici! Hai la culcare!
- N-a venit nimeni azi. - Știu.
- Și acum avem șase zile să plătim banca. - Da.
Și dl Fischoeder nu ne-a sunat în legătură cu chiria.
Încă nu știm ce fel de „poate” a fost.
Nouăzeci la sută dintre „poate” sunt „da”.
Sigur nu e adevărat.
Am spus „poate” la înscrierea în clubul de carte al lui Teddy de atâtea ori.
Au reparat conducta, asta e bine, nu?
Și e dintr-un plastic albastru și drăguț. Atât de modern! Suntem la modă acum.
Hei, domnule Îmbufnat...
ce-mi ziceai că obișnuia să spună mama ta?
Nu știu. „Ceva pute aici”?
Nu, era ceva de genul: „Speranța și curajul te țin departe de știi tu ce.”
Așa e, spunea asta. Cred că i se părea foarte avangardist.
E și adevărat. Hai la culcare!
Mâine o să astupe groapa și o să vindem un milion de hamburgeri.
Și vei putea să faci din nou expresii faciale, da?
Fericit.
Plin de speranță.
- Buze țuguiate. - Oprește-te, te rog!
- Ochii închiși, nas de porc. - Lin!
„O iubesc pe Linda!”
Și eu te iubesc, Bobby! Bine, hai la culcare!
Copii, dăm stingerea în curând, bine?
Suntem părinți buni.
Tina călărea pe Jericho, pe plajă...
Jimmy Jr. călărea pe calul lui, Vericho.
Vericho... S'vane. Din Spania...
Prea lent.
Alerg. Alerg.
Dacă vrei să ne prinzi, trebuie să-ți dai jos blugii ăia mari...
ca să fii mai aerodinamic.
Deja o faci. Grozav!
Ai dreptate. Sunt mai rapid când port doar lenjerie intimă.
Au galopat unul lângă altul de-a lungul nisipului nesfârșit.
E o zi perfectă. Toate lucrurile mele preferate într-un singur loc.
Tu, calul meu principal, Jericho.
Dacă ar fi fost și... Uite-i!
Bună, zombi sexy!
Bună, Tina!
La naiba! Am ceva pentru tine.
Da? Este ceea ce cred eu că este?
Cla-colierul meu. E o combinație între clamă de păr și colier.
Cool!
Doamne, sunt atât de emoționată!
N-ar trebui să fiu așa în fantezia mea.
Asta e o fantezie?
Nu-ți face griji! Uită că am spus ceva!
Mă miram eu de ce sunt atât de bun
- ... la stat pe cal. - La călărie.
- Poftim? - Nimic.
Stai, hai să ne oprim!
Ho, Jericho!
Urăsc să mă opresc.
Deci de ce ai emoții în propria fantezie?
Din cauză că ai îndoieli cu privire la mine, cel real, ca iubit de vară?
Îndoieli, ce?
Simt niște îndoieli.
Ce-ar fi să ai tu propria fantezie și să pui întrebări acolo?
Nu o distruge, Jimmy Jr. Fantezie!
Tu o distrugi. Mă faci să spun lucrurile astea.
Ba nu. Ți-ai pierdut blugii sau mintea? Așa-i?
Bine, ia-o mai ușor!
- Ia-o tu mai ușor, bine? - Tina, calmează-te!
Ce se întâmplă? Ce mai e acum?
E distractiv. Ne distrăm pe nenorocita de plajă.
Fir-ar să fie de treabă!
Ce frumos sună!
Tata n-a folosit cum trebuie ustensilele astea de restaurant.
Mulțumim! Noi suntem Comitetul Itty Bitty Ditty!
Hei, Ken! Ai reușit să ajungi.
Credeam că ești la conferință în Houston.
Bine, vorbim mai târziu.
Vreți să mai auziți un cântec?
Ce naiba?
- Opriți-vă! - Poftim?
- Opriți-vă din cântat! - De ce?
Vă auzim de pe planeta noastră și ne provoacă dureri de dinți.
- Aveți dinți? - Da, așa cred.
Ce-ar fi să luați alte instrumente
și să vedeți dacă muzica asta chiar este pentru voi?
Dar toată lumea ne iubește!
Nu, doar erau drăguți.
Vezi? Au plecat.
Devine ciudată situația.
Nu spun că o să vă distrug planeta,
dar nu e exclus, dacă mai cântați o notă la chestia aia.
Pa!
Vă mulțumesc că ați venit.
Știu că sunteți ocupați.
Dodomeki, Bakaneko, Okoro Kamui, jucărie de pluș Burobu fără licență,
Kuchi Kopi, Kuchi topit...
- Ne bucurăm să fim aici. - Lingău!
- Poftim? - M-ai auzit.
Băieți, vă rog. Am o problemă.
La școală. Chloe Barbash m-a numit „bebeluș”.
Ce facem? Idei. Spuneți!
S-o lansezi dintr-un tun? S-o tai în două cu o mișcare de karate?
Să găsești un rechin și să-l arunci în ea? Astea îmi vin acum în minte.
Nu știu, mai vine și altcineva cu idei?
Bun, avem tun, karate, rechin. Ce altceva?
De ce ți-a spus „bebeluș”?
Pentru o atârnare cu capul în jos. Nu voiam s-o fac.
Mă temeam să nu-mi cadă monedele din buzunare.
Bine.
Bine. Și din cauza căciulii mele. Și a urechilor.
Nu știu dacă ați observat, dar le port des.
Da, văd, acum, că ai adus vorba.
Unii oameni cred... Chloe crede că mi-e frică să nu le port.
- Ceea ce e o nebunie. - Absolut!
Și de ce îmi spune asemenea cuvinte de parcă n-ar fi nimic?
E jignitor. Pentru, știți voi, bebeluși.
Dar vorbești cu jucăriile tale acum.
E un moment prost să menționez asta?
Sunteți de colecție.
Obiecte de colecție deteriorate, unele dintre voi
care sunt norocoase să mai fie aici.
Da, așa e. Am înțeles.
Cum să fie asta o copilărie?
Adică, da, le-am avut de la grădiniță
și, sigur, mă gândeam să nu le mai port...
Stai puțin! Ai spus că le-ai avut de la grădiniță?
- Da. Nu știi povestea? - E lungă?
Taci! Spune-ne!
Mi le-au dat părinții în prima zi de grădiniță
și cred că eram speriată sau ceva...
Mi le-a făcut mama și mi le-a dat ca să fiu curajoasă.
Din asta eu înțeleg că nu ți-a mai crescut capul de la grădiniță.
Capetele unor oameni încep cu mărimea perfectă și rămân așa, bine?
Ar trebui să venim cu idei aici.
Cum o confrunt pe Chloe, cum îmi recapăt reputația și arăt ce grozavă sunt?
- Veioză topită idee bec. - Spune-o odată!
Te duci în groapă.
Groapa din fața restaurantului?
Da! Faci un video. Înregistrezi.
Tu, în groapa aia înfricoșătoare.
- Ca și când e normal. - Interesant.
Știi ce se spune...
bebelușii ies din găuri, nu intră în ele.
- Așa se spune? - Da. Tot timpul.
- N-am auzit-o niciodată. - Oricum...
asta e aruncarea cu capul în jos, Louise.
Te arunci în abis.
A sunat mișto. Recunoaște!
- Respirația ta nu e mișto. - Te rog... M-am spălat.
Deci ar trebui să te înregistrez cum cobori în groapa aia,
ca să le arăți copiilor de la școală?
Da, bebelușii nu intră în găuri, ci ies din ele.
Să nu mai spui asta.
Și eu ce ar trebui să fac?
Tu spui: „Louise, nu coborî acolo! E periculos.”
Și, când mă duc oricum, suspini.
Așa?
Nu, fă-o mai bine!
- Pot să spun: „Dragă, nu”? - Nu.
Ce zici de: „Ce...”
Doar replica și apoi suspinatul ar fi grozav. Mulțumesc!
Cine e de acord să facă asta mâine dimineață?
Gene, aproape ai ridicat mâna.
Nu! Mama și tata vor încerca să mă oprească. Trebuie acum.
- Filmează! - Bine.
Nu e chiar așa de înfricoșător.
Te sperii singură.
Nu te mai gândi! Fată mare, pantaloni de pijama. Haide!
Louise, nu coborî acolo! E periculos!
Cred c-am reușit. Ultima a fost bună.
Nu pot.
Nu mă așteptam la asta.
Da, hai să uităm că am adus vorba...
Louise, ești bine?
Da.
Ai vrut să-ți fluturi brațele în timp ce cădeai în groapă?
Fiindcă, dacă da, ți-a ieșit!
Da, totul a mers grozav.
Poți să-mi arunci lumina?
Poftim!
Ai spus „au” pentru că ai prins-o?
Grozav!
Deci am terminat filmarea?
Da. Da, cred că e în regulă.
Vreți să mă ajutați?
O să prind frânghia și o să încerc să urc în timp ce voi trageți.
- Cu brațele noastre? - Bine.
Spune-ne când!
Bine, da, doar încerc să...
Noroi prost, te urăsc.
Nu te stinge, lumină afurisită!
Bine, trageți!
Stați așa! Mi s-a înțepenit piciorul.
Piciorul meu e înțepenit. Nu e deloc înfricoșător.
Totul va fi bine.
Ce naiba...
Deci ce mai face fata noastră?
Acum e o scenă a crimei. Grozav!
Așa te vreau, tată!
Of, bebelușul meu dulce.
Destul, mamă! Sunt bine. Ușurel cu chestia cu bebelușul!
Scuze. Vino aici!
- Bebe al meu! - Mamă!
Știu că cineva e mort și ți-au căzut oasele lui pe față.
În gura mea!
Să fie clar! Am gustat moartea.
Îmi pare rău că ai gustat moartea, dar asta e de rău.
Nu cred că gropile de crimă se astupă prea repede.
- Crimă! - Gene!
Da, sunt foarte lenți.
Bună, sergent Bosco!
Da, mătură praful cu ustensile minuscule.
Iar pauza lor de prânz durează o veșnicie, fiindcă folosesc furculițe mici.
Glumesc cu furculițele, dar o să dureze ceva timp.
Fir-ar!
Au găsit și un glonț înfipt în coaste.
Și nu cred că a căzut pe el, dacă mă-nțelegi.
Deci e în fața restaurantului tău, tu ai făcut-o?
Ce? Nu!
Bun, ușurel! Doar verificam.
- Ești sigur? - Da, sunt sigur.
Nu știu... Odată l-am văzut mototolind o chitanță
într-un mod care m-a speriat.
- Atât de multă furie! - Gene!
- Groapa crimei! - Da!
- Tina! - Scuze.
Eu plec.
Înapoi la divizia Jafuri, care e la fel de bună ca Omucideri, poate mai bună.
Toată lumea zice asta.
Uneori, cei de la Omucideri ne cer ajutorul nostru, de la Jafuri.
Hei! Pleacă de aici, du-te!
Bine, copii, și voi trebuie să plecați de aici.
Duceți-vă la școală și nu mai intrați în gropi, ați înțeles?
Și stați departe de crăpături!
- Bebelușul meu dulce! Vino aici! - Mamă!
- Mă iubești. - Și tu mă iubești.
- Și tu.
E timpul să ne căsătorim.
Spun „da”!
La ce te uiți acolo? O piatră distractivă?
Louise, asta e probă. Trebuia s-o dai poliției.
Ce? Dințișorul blestemat? Nu, e al meu. Îl merit.
- Când intri într-o groapă... - Cazi accidental într-o groapă.
Te rostogolești grațios când țipi?
Când intri în gropi,
păstrezi orice-ți aterizează în gură. E o regulă.
Regula se aplică și sub tribune.
În plus, uită-te la el! Nu e cel mai ciudat dinte pe care l-ai văzut vreodată?
Nu așa aproape!
Nu poți face față dintelui.
Era în gura mea, Tina.
Cred că e împotriva legii să-l păstrezi.
Nu-ți face griji! E doar un suvenir. O să-l păstrez doar pentru mine.
Fiți atenți, oameni buni! Dintele unui om mort.
Și îl arată întregii școli.
Am intrat noaptea în surpătură,
am găsit un schelet și mi-a căzut în gură dintele ăsta.
A spus cineva că e tare?
Aruncarea cu capul în jos supremă?
Adică, cred, poate, nu știu.
A fost foarte dramatic și am înregistrat totul.
Dar trebuie s-o transferăm într-un format pe care îl are toată lumea.
Cred că are tata un asemenea aparat.
Asta pare să fie potrivită.
Întrebări?
Doamne, Eli și-a pus proteza pe un lanț și ți-a dat-o ție?
Ce romantic!
Da, o să fim iubit-iubită de vară.
Stai, dar nu are nevoie de ea?
Ce ești tu, doctor?
- Nu știu. - Unde ți-e pagerul?
Poate că e un moment bun să arăt lumii puiul ăsta.
Cantina, un decor destul de magic.
Trebuie doar să-l descurc un pic...
apoi e timpul pentru acel moment special.
Zeke, aruncă-mi bucata de pui în gură!
Bine.
Arunc-o din nou!
Din nou!
Încă mai încearcă să prindă puiul în gură.
Toată clasa a opta.
- Iar! - N-ar trebui să încetăm?
Nu, vreau să pot spune că am prins o bucată de pui în gură.
Mai mult decât orice. Altfel, totul a fost o risipă.
Te înțeleg. Ajungem și acolo.
Poate că acum nu e bine. Are multe pe cap.
Dar sunt încă entuziasmată.
De asta îmi înființez propria fundație, Copiii Surpăturii.
Să ajut copiii care intră în surpături.
Te schimbă. Unii oameni nu pot rezista.
Clasa a patra, de ce nu stați jos?
Sau stați jos? E greu de spus. Sunteți atât de mici!
- Hei! - Louise,
voiam să te întreb, de unde ți-ai luat căciula?
Vreau una la fel pentru nepoata mea.
Are trei ani și îi plac iepurașii.
Oprește-te, Labonz!
Ce? Încerc să o înveselesc.
Antrenamentul la oliță nu merge bine.
E scârbos.
Bună, Louise! Ai mâncat un prânz bun și hrănitor?
Proasta de Chloe Barbash râde. O să râd eu de ea.
N-o să râdă ea de mine.
- Ce? - Nimic.
Bine, sună-mă înapoi! Mulțumesc. La revedere!
De câte ori e în regulă să-ți suni proprietarul și să-i lași mesaje?
Depinde. Îi place de tine?
Tot nu-mi vine să cred că am locuit deasupra unui cadavru tot timpul ăsta.
Nu mi-am dat seama.
Mă întreb cine a fost scheletul.
George Washington?
Nu mă pot gândi la alți oameni morți.
Oricine ar fi fost, a fost ucis până la moarte
și apoi îngropat până la moarte de un ucigaș gropar.
Care era zodia Scorpion, probabil.
O să-l mai sun o dată.
Ușurel, Bob!
Lin, trebuie să plătim banca.
Numai asta zici.
Mai avem doar patru zile.
N-avem cum să plătim chiria și să plătim și la bancă.
Nu am vândut hamburgeri.
Teddy a luat mulți.
Așa e. N-am vândut hamburgeri altcuiva în afară de Teddy.
Doamne, uite! Vorbesc despre groapa noastră.
Scheletul descoperit în dimineața aceasta sub Ocean Avenue
a fost identificat ca fiind angajatul dispărut de la Debarcaderul Minune,
Daniel DeAngelo, cunoscut în parc drept Dan Vată de Zahăr.
Dan Vată de Zahăr?
- Tipul care vindea crenvurști? - Mamă, taci!
Surse din poliție ne-au comunicat
că un suspect va fi luat în custodie în seara asta.
Iată! Au un suspect.
Groapa noastră n-o să mai fie o scenă a crimei și o vor astupa.
Și dl Fischoeder ne va suna, ne va spune
că n-avem de ce să ne facem griji pentru chirie și vom dormi liniștiți.
Dacă poți dormi în liniște pe o ditamai groapă, nu?
Poate că aveți dreptate.
Îmi pare rău că am luat-o razna, oameni buni.
Revenim cu știri de ultimă oră.
Proprietarul Debarcaderului Minune, Calvin Fischoeder, a fost arestat
și acuzat de uciderea lui Dan Vată de Zahăr.
- Ce naiba... - Dumnezeule!
- Nu e bine. - În direct de la sediul poliției.
Dle Fischoeder, aveți vreun comentariu pentru noi?
N-am ucis angajați ai parcului.
Gata. Asta clarifică totul, cred.
Voi înainta toate întrebările
către avocatul și vărul meu, Grover Fischoeder.
Clientul meu e nevinovat și o vom dovedi.
Da, sigur că un glonț din arma fratelui meu a fost găsit în corpul tipului.
Mulți l-au auzit țipând: „Te omor
„și o să-ți îngrop cadavrul unde nu-l poate găsi nimeni.” Sigur.
Dar câți dintre noi nu au rostit exact aceste cuvinte
în timp ce ne jucam cu angajații pe furtună?
Niciunul. Cu toții am spus aceste cuvinte.
Poate că-și va folosi singurul apel telefonic să ne sune pe noi?
Uite, vremea!
Aniversarea debarcaderului nu s-a anulat.
Am auzit că au intrarea la jumătate de preț și floricele gratis.
Da, e multă lume acolo.
Oamenii nu par deranjați că se duc într-un parc deținut de un criminal.
Numai dacă am putea ajunge la oameni.
Restaurantele de ce nu se pot mișca?
Doar să sară peste groapă.
De ce clădirile n-au piciorușe?
Ar fi drăguț. Da.
Sau motoare și roți?
Alea sunt mașini.
A, da, alea sunt mașini.
Doamne!
Nu!
- Vai de mine! - Tata e bine?
Nu!
Tată, nu vreau să-ți întrerup gândurile, dar poți să-mi dai pilaful?
- Doamne! - Ăla e unt.
Știi ce? Untul e mai bun.
O, nu!
Ce mai faci, uriașule?
Nu știu.
M-am ținut tare la cină, în fața copiilor,
dar sunt foarte îngrijorat.
Serios? Nu mi-am dat seama.
Proprietarul clădirii noastre va intra la închisoare.
Banca ne va cere împrumutul și apoi ne vor lua echipamentul de la restaurant
și o să trăim într-o cutie, pe stradă. Asta se va întâmpla.
Bob, am nevoie de tine. Copiii au nevoie de tine.
Cum adică? Tu și copiii aveți nevoie ca eu să nu dau faliment.
Nu. Dacă dai faliment acolo, nu e atât de rău
cum ar fi să dai faliment aici.
În pectoralul meu moale?
Nu, în inima ta.
Știu că ești Bob Supăratul acum.
Dar știi cine mai e acolo? Bob Visătorul.
Cel ce a vrut de la început să deschidă un restaurant,
să-i pună numele lui
și să facă hamburgeri excentrici cu ingrediente exotice.
Unul nou în fiecare zi.
Nu am spus „hamburgeri excentrici”. N-aș spune vreodată asta.
Știi la ce mă refer. Hamburgeri cool.
Indiferent ce am spus, cred că Bob Visătorul e prost,
iar Bob Supăratul vede lucrurile așa cum sunt.
Știi ce să-i faci lui Bob Supăratul?
Ce?
Să-l pocnești în boașe, așa!
Îmi pare rău. Dar știi ce vreau să spun.
E ca o metaforă. Ca asta.
Oprește-te! Nu e o metaforă dacă într-adevăr o faci.
Ba da.
Mă duc la culcare. Noapte bună!
Și, cine știe, poate că dl Fischoeder e nevinovat.
Dacă scapă, punem banii la bancă.
Nu știu dacă e nevinovat, dar va intra la închisoare.
Cel puțin celorlalți prizonieri le va plăcea ocluzorul lui.
E o înfățișare bună pentru închisoare. Așa poți sparge gheața.
La revedere, copii! Distracție plăcută la școală!
Gene, sper că ne descurcăm bine cu temele la matematică.
Am improvizat mult. Nota zece!
Și eu sper la fel. Așa să fie!
În regulă. Întâlnire de urgență.
Ce? Acum? Aici?
Trebuie să vorbim.
Afară, întâlnire de urgență înainte de școală?
E vorba despre bretonul Tinei?
Am vrut să-l repar toată ziua.
- Ce? - Nu, ascultă!
I-am auzit pe mama și tata vorbind.
Restaurantul are probleme mari.
- Cu băieții? Cu fetele? - Tot felul de probleme.
Fischoeder nu poate face închisoare.
Dacă face, mama și tata nu vor putea plăti banca și s-a terminat.
Nu mai avem restaurant.
Și ce facem cu ai noștri după școală,
dacă nu mai e restaurantul?
Să-i înscriem la sporturi?
Dar vestea bună e că eu cred că dl Fischoeder e nevinovat.
Nevinovat? Dar cum rămâne cu cât de vinovat este?
De ce era atât de relaxat când a apărut groapa?
Dacă ai fi îngropat un tip exact în acel loc,
n-ai fi puțin mai neliniștit și n-ai vrea s-o astupi?
Sau cel puțin să-l scoți pe amărât de acolo și să-l ascunzi în altă parte?
Așa cum tu îți ascunzi jurnalul în fiecare zi?
Ba nu.
Deci uite care e planul!
Chiulim de la școală.
- Nu. - Ba da.
Trebuie să adunăm dovezi, să vorbim cu martorii.
Trebuie să-ncepem acum.
Dacă nu crezi că a făcut-o dl Fischoeder, atunci, cine e?
Uite ce cred. A fost de fapt o ceartă între doi angajați ai parcului.
O „ceart-angajați”.
Pui mâna pe arma d-lui Fischoeder,
reglezi conturile cu Dan Vată de Zahăr și ai scăpat basma curată cu crima.
Și ce facem cu această teorie?
Inspirație pentru un roman.
Nu, o să vorbim cu prietenul nostru, Mickey.
Lucrează la parcul de distracții acum. Probabil știe toate bârfele.
Am adus tot echipamentul necesar.
Gustări, gumă, lumină de noapte.
Gustări. Mă bag și eu.
- Lumină? - Da, în caz că se întunecă.
Credeam că facem asta în timpul școlii.
Nu știu de ce am zis de lumină.
Hai să ne luăm bicicletele, bine?
Bine. Am uitat să fac o grămadă de teme.
Grozav! Deci trebuie să trecem de ușa din spate
fără să ne vadă ai noștri.
Stați aplecați și mă urmați. Încercați să arătați ca un tomberon.
Sau ca un caca de raton.
Ne-am descurcat chiar bine.
În regulă. Îl salvăm pe dl Fischoeder, salvăm restaurantul, rezolvăm o crimă.
La trei! Unu, doi, trei.
Salvăm pe Fischoeder și restaurantul, rezolvăm crima.
Și demonstrăm că nu suntem bebeluși.
Bun, să pornim!
Așa ar trebui să înceapă Law and Order de fiecare dată.
POPCORN GRATIS! INTRĂRI CU PREȚ REDUS!
Bună, îl căutăm pe Mickey!
- Mickey? - Da. Mickey.
Păr șaten, a jefuit bănci, un tip drăguț. Acum lucrează aici.
Îl știu. Îmi datorează trei și șaptezeci și cinci.
- Dolari? - Și șaptezeci și cinci.
- Cenți? - Da, cenți.
Unde lucrează azi? La Uragan?
Vine la muncă în tura a doua.
Știi unde locuiește?
Îi putem reaminti despre cei trei și șaptezeci și cinci.
Locuiește în Carniapolis. Majoritatea angajaților locuiesc în Carniapolis.
Am înțeles.
Unde e Carniapolis?
Faceți stânga după fabrică! Dar nu mergeți acolo!
- Să nu mergem acolo? - Fabrică?
Da, dincolo de stadion.
O să miroasă, apoi stânga. Serios, nu mergeți acolo!
De ce tot spui: „Nu mergeți acolo”?
- Fiindcă n-ar trebui. - Bine.
Am vrut doar să clarific, dar de ce n-ar trebui să...
Bună, e deschis parcul?
Nu, stau aici fiindcă-s încuiat în cabină.
Da, e deschis. Toate distracțiile sunt azi la jumătate de preț.
Singura infracțiune ar fi să nu profitați de aceste prețuri.
Bun, am un afiș nou. Cred că ăsta e alesul.
„Avem o nouă înfățișare «ștrengaură».
„Intrați pe alee.
„Nu e ciudat. Cu drag, Linda și Bob.”
Cred că sună profesionist.
„P.S.: aleea miroase a pipi, restaurantul e în regulă.”
Bob! Pământ!
- Pământ? - Pământ.
Mă ridic.
Pământ. Vor astupa groapa.
Da. Uită-te la ei!
- Unde se duc? - Pleacă.
- Și lasă pământul? - Lasă pământul.
Îl punem noi înăuntru sau...
Probabil au chemat pe altcineva. Un instalator de pământ?
E frumos. E ca un mic munte.
Nu-mi place. Cred că ar trebui să fie în groapă.
Bob, Linda! Veniți să vedeți!
HAMBURGERUL LUI BOB
Îl numesc Mobilul Bob Burger Mobil.
Ca să puteți vinde hamburgeri pe stradă.
Puteți merge oriunde. Carne prăjită pe stradă.
E grătarul meu de acasă, dar am îmbunătățit roțile
și am pus barele astea pe el ca să-l poți muta.
Are un răcitor pentru băuturi. Și o umbrelă mică aici.
Ai un loc unde să ții chifle și sosuri.
M-am gândit că tu te ocupi de grătar, Linda servește, iau eu îl împing.
Deci voi fi tot timpul cu voi,
ne continuăm discuțiile, fiecare face parte din viața celuilalt.
- Știi tu, râdem, iubim, învățăm. - Teddy!
E frumos din partea ta să faci asta.
Dar nu avem licență să vindem mâncare pe stradă.
Putem să primim amendă.
Nu. O să stau eu cu ochii pe polițiști.
- Nu cred că... - Îl ador!
- Ce-ai spus? - Îl ador!
Nu? Dacă nu poți să aduci oamenii la hamburgeri, te duci tu la ei.
Mi se pare că remarca mea „nu avem licență” este ignorată.
Haide, Bob! Nu e în lege, nu?
Trebuie să port plasă de păr
în bucătărie, dar nu port niciodată.
Și asta e lege. Amândouă sunt legi.
- Bob, trebuie să vindem hamburgeri azi. - Da.
- Avem patru zile să plătim banca. - Așa e.
Haide!
Bine. Dar numai pentru că suntem disperați.
Locul ăsta nu se poate închide. Nu pot trăi fără voi.
- Teddy, am spus că o putem face. - Bun.
Hai să-l aprindem pe amețitul ăsta, nu?
Sigur!
Nicio problemă.
Trebuie să verific presiunea la gaz. S-ar putea s-o fi dat cam tare.
Ne întâlnim aici cu niște carne de vită,
pantofi confortabili
și poate un șorț pentru mine, ca să avem cu toții o uniformă.
Asta îmi dă o idee.
Bob, mă duc repede la apartament. Mă întorc imediat.
Bine, Bob, apucă-ți carnea!
- Te rog, nu țipa la mine! - Bine, apucă-ți carnea!
Miroase a tot ce poți măcina pentru a face mâncare.
Uite, ăsta a fost sloganul lor!
Măcinăm tot, facem mâncare
Nu arată în regulă. Nu locuiește nimeni aici.
Nu știu de ce. E frumos.
Ați auzit asta?
Par nervoși.
- Hai să vedem! - Bine.
Mi-e dor de școală. Dintr-o dată simt că-mi plac fracțiile.
Da, acum vreau să învăț foarte mult despre fotosinteză.
Dacă aici este Carniapolis,
poate că n-ar trebui să-i deranjăm de la sunetele lor înfricoșătoare.
Parcă ar hotărî pe cine să înjunghie
și, dacă ne văd, o să zică: „Să-i înjunghiem pe ei!”
Sau poate că nu.
Se joacă cu rățuștele?
Adorabil?
Rățușcă norocoasă. Fir-ar!
- Copii! - Bună, Mickey!
Cum merge treaba?
Ați venit să cumpărați droguri?
Nici măcar nu pot înghiți pastile.
I le ascundem în mâncare.
Voiam să-ți punem câteva întrebări.
Mickey, e rândul tău.
Poți să sari peste mine?
Ne jucăm cu rățuște norocoase, dar cu regulile noastre.
Pare distractiv.
Mai multă bere și țipete decât atunci când se joacă copiii la Debarcaderul Minune.
Da, toastăm în cinstea lui Dan Vată de Zahăr.
De aceea și jucăm jocuri de noroc,
ne împingem și ne pocnim reciproc.
Băieții din schimbul unu au făcut un memorial
să-l pună pe dig, în fostul lui loc.
Iar noi, cei din schimbul doi, facem asta.
- Întreabă-l! - Imediat.
Mai repede, da?
O secundă! Nu pot să zic...
„Hei, Mickey, care angajat l-a ucis pe Dan Vată de Zahăr?”
Stai, ai spus: „Care angajat l-a ucis pe Dan Vată de Zahăr?”
Așa a sunat, nu-i așa?
Veniți în Carniapolis
și acuzați un angajat că a ucis alt angajat?
Cred că da. Așa e?
E destul de rău că dl Fischoeder l-a ucis pe unul dintre noi,
înseamnă că e șef rău, așa-i?
Da.
Dar să ne acuzi pe noi?
Sunt doar niște copii.
Polițiști copii. Copilași polițiști. Aveau așa ceva, să știi.
Ca să intre în spații mici și să se ascundă în cutii.
Nu, îi cunosc pe tipii ăștia.
Nu-s polițiști. Sunt bebeluși cu hamburgeri.
Să nu folosești acel cuvânt.
„Hamburger”? Scuze. Chiftele de carne?
E prea mult.
Întâi, Fischoeder îl ucide pe Dan Vată de Zahăr și acum asta?
Poate că am un tatuaj cu un pumnal înfipt într-o inimă băgată în craniul lui,
pe care scrie „gol pe dinăuntru”, dar am și eu sentimente.
Unele rățuște norocoase au tot norocul uneltit
Unele se spetesc să facă un ban cinstit
Și, sigur, suntem o adunătură de domni și doamne infractori
- Dar ne-am ispășit, colegi - Da
- Am plătit pentru fărădelegi - Majoritatea
Și pentru contravenții
Acum vindem aluat prăjit Și crenvurști cu pretenții
Chiar dacă avem personalități murdare
Nu înseamnă că Fischoeder poate să ne omoare
Munca aici poate fi un roller coaster
Azi cureți vomă de pe jos Și mâine apari pe-un poster
E atât de anost
Să ai un asemenea șef
- Care te plătește prost - Ne plătește prost
Și te aruncă după bunul chef
Niște rățuște norocoase
- Au tot norocul - Da, așa e
- Dar nu suntem noi - Nu, domnule.
- Ghinioniști netoți - Cântă!
Chiar e nasol Chiar nu-i firește
Așa că ne jucăm cu norocoasele rățuște
Mișto! Distracție plăcută!
Ar trebui să plecăm?
Norocul doar la unele rațe norocoase vine
V-ați spus partea, acum luați aminte și la mine
Viața voastră mi se pare bună
Credeți că-i rău? Eu am nouă ani, cum sună?
Alaltăieri când stăteam pe țăruși
O fată de la școală mi-a spus că-s bebeluș
Poftim?
Da.
Chiar dacă-s mică, vă spun îndată
Eu voi rezolva crima blestemată
Cu toții credeți că Fischoeder e vinovat
Dar voi găsi dovezile ca să fie achitat
- Sunt doar un copil - E atât de anost
- Așa se spune - Să ai un șef
- Acum dă-i drumul - Care te plătește prost
- Hai la joacă - Și te aruncă după bunul chef
- Niște rațe norocoase - Chiar e nasol
- Primesc numai lucruri frumoase - E neplăcut
- Până le arăt eu - Așa că ne vom juca
- Cum stă treaba - Cu rățuștele norocoase
O să arăt tuturor că sunt zeloasă
O să demonstrez că-s mult mai curajoasă
Decât credeți voi, chiar dacă-s mică
Voi demonstra tuturor că nu am frică
Nu ne trebuie ajutorul lor.
Să aveți o zi bună!
Vedeți, nu sunt polițiști!
Polițiștii nu dansează așa. Dansează așa.
Mai degrabă Carni-Nasolus.
Mie mi-a plăcut.
O să-mi serbez ziua de naștere acolo.
Bună idee!
Da, tema va fi „nemulțumit”.
Frumos!
Sunt oare paranoică sau angajatul ăla mare și înfricoșător ne urmărește?
Poate și-a amintit că a uitat să ne omoare.
- Doamne! - Repede, pe aici!
- Drum înfundat. - E mai rău decât urechile înfundate.
- Tina, de ce ai spus să mergem pe aici? - N-am spus.
Îmi pare rău. Nu am vrut să vă sperii.
Nu, sigur că nu.
Urmăritul copiilor pe alei... Tuturor le place asta.
Te putem ajuta cu ceva?
Ați întrebat cine voia să-l ucidă pe Dan Vată de Zahăr?
Nu, adică da, înainte. Dar nu mai întrebăm. Am trecut peste.
Am ceva să vă spun. Nu am vrut s-o spun acolo.
Ei nu vor să audă ce am de spus.
Ascultăm.
Dar nu facem contact vizual.
Eram acolo în acea noapte. Ultima noapte când a mai fost văzut Dan.
- Erai acolo? - Da.
Ne jucam de-a rățușca norocoasă pe debarcader.
Și, într-adevăr, Dan și dl Fischoeder s-au încăierat.
Dl Fischoeder a început să arunce cu rățuște în Dan.
Tot țipa „rață” și totul era confuz.
Pot să înțeleg de ce.
Mă rog, după joc m-am întors acolo, îmi uitasem mingea antistres.
Și i-am văzut pe Dan, pe dl Fischoeder și Felix Fischoeder
care țipau unul la altul și aruncau cu toții rățuște.
Stai! Felix a fost la joc?
Nu, n-a fost.
Dl Fischoeder nu-l lasă să se joace cu rățuștele,
pentru că Felix dă tuturor rațelor diferite voci și personalități
și durează mai mult timp.
De aceea a fost ciudat că a apărut în acea seară.
Dar nimeni de aici nu vrea să audă că poate nu dl Fischoeder a făcut-o.
Dumnezeule! Desigur.
Felix Fischoeder. Este tipic lui.
Are acces la arma d-lui Fischoeder.
S-a bătut și cu dl Fischoeder, și cu Dan Vată de Zahăr.
Și, cel mai important, are un motiv pentru a da vina pe fratele lui.
Fiindcă e supărat că d-lui Fischoeder nu-i plac vocile date rățuștelor norocoase?
Nu, pentru că, dacă dl Fischoeder intră la închisoare, Felix ia toți banii.
Trebuie să mergem la poliție.
Vă supărați dacă nu merg la poliție?
Trebuie să-mi iau hainele de la curățătorie, pentru că sunt curate acum.
- Nicio problemă. - Bine.
Să mergem!
Mulțumim, tip înfricoșător! Te iubim, pa!
Pa!
Totul se potrivește perfect.
Pentru ce e asta?
- Bar de măsline. - Ce?
M-am gândit că ai putea ține acolo măsline de import.
- Nu-s sigur... - Cât aștepți hamburgerul,
servești o măslină din import.
Bine.
Le-am luat în drum. Plătești mai târziu.
Mobilul Bob Burger Mobil este puțin mai extravagant decât restaurantul.
O să te obișnuiești.
Unde e Linda? Ratează distracția
asamblării căruciorului.
- Ce se întâmplă? - Am înțeles.
Nu pun întrebări.
Sunt de la marketing.
Am luat costumul de hamburger al lui Gene, l-am lărgit puțin și gata.
Eu prezint produsul, în timp ce tu împingi căruciorul.
- Dar costumul de baie... - E vară.
- Și sexul vinde, puiule. - Da, Bob.
Asta e sexual? Un hamburger în costum de baie?
Da.
Bine, hai s-o facem!
- Ura! - În regulă.
Am visat la asta.
Nu, nu ne spune!
Nu, a fost frumos.
Fără Linda. Un hamburger în costum de baie.
Da, nu ne spune, totuși!
Sunt atât de fericit acum! Hai să-ți salvăm restaurantul!
Sergent Bosco!
- Sfinte Sisoe, m-ai speriat! - Scuze.
Nu te furișa la un polițist!
Asta e treaba noastră. Noi ne furișăm.
De ce sunteți aici?
Am fost la secția de poliție, unde locuiești, presupun.
Dar cei de la Omucideri nu vorbesc cu noi.
Apoi te-am căutat la Jafuri. Au zis că ești într-o urmărire.
Și v-au spus unde sunt?
Au spus că urmărești o bandă periculoasă de motocicliști.
Am spus: „Șerpii cu un ochi?”
Ei au zis „da”, iar noi: „Îi știm pe tipii ăia.”
Apoi ei au întrebat: „Ce?”, iar noi: „Da, sunt drăguți.”
Aplecați-vă!
Apleacă-te tu!
- Gene! - Scuze. Ne aplecăm și noi.
Ce căutăm?
Motocicliști.
Da, dar care ce fac?
Am primit un pont că au furat o grămadă de aparate de karaoke
și mă uit să văd dacă încearcă să mute marfa.
Nu pare a fi genul lor de nelegiuire.
Hai, mișcă-te Dansează conga
Știi că nu te mai poți controla
Bine.
În fine, suntem aici să-ți spunem că poliția a prins pe cine nu trebuie.
Dl Fischoeder nu l-a ucis pe Dan Vată de Zahăr.
Fratele lui, Felix, a făcut-o.
Stați așa, nu ar trebui să fiți în acel loc
cu cărți și adulți care vă spun chestii?
- Librăria de adulți? - Nu.
- La școală? - Da.
Unii dintre noi cred că ar trebui să fim la școală acum, da.
Tina, restaurantul, îți amintești?
Cu Fischoeder la închisoare, restaurantul se scufundă.
Până în Australia,
unde cangurii sar coarda.
Ieșiți din mașina mea de supraveghere nemarcată!
Duce-ți-vă să prindeți mormoloci sau ce faceți voi!
- Să prindem mormoloci? - Da.
- Mormoloci? - Da. Cei care se transformă în broaște.
Știm ce sunt.
Dar nu strică să ne reamintim.
Suntem de la oraș.
Am înțeles. Tu ești de la Jafuri.
N-ai putea ajuta nici dacă ai vrea. Pentru că asta e o crimă.
Nici nu știi nimic despre acest caz, nu-i așa?
Știu lucruri. Știu toate lucrurile.
Numește un singur lucru!
Știu ceva ce nu e în ziare.
- Da, cum să nu. - Chiar știu.
Au găsit un buton de cămașă în groapă, lângă cadavru.
- Da? - Un buton foarte unic.
La comandă. De forma unei banane ce poartă o pălărie de absolvire.
- Stilat. - Angajații nu poartă butoni.
Așa e. Poartă maiouri.
Știu că nu poartă butoni.
Au căutat în casa lui Fischoeder, nu i-au găsit perechea.
Da.
Dar pariez că n-au căutat în a lui Felix.
Trebuie să mergem în casa lui Felix să căutăm butonul.
- Hai! - Urăsc! Groaznic plan! Nu-mi place.
Bun, se pare că vă mutați
conversația enervantă în altă parte. Pa!
Sergent Bosco, să știi că ai uitat girofarul pe acoperiș.
Ce? La naiba! Fir-ar să...
Măcar n-au văzut. Nu știu că-s aici.
Plecați! Valea!
Bună, copii, Louise!
Bună, Critter!
- Îl deranjați pe dl polițist? - Nu.
Nu sunt polițist. Ce tot...
Fiu de... Fir-ar să fie!
Greșeala mea. Ești doar un tip obișnuit. Scuze.
Ai insigna pe bord. Pot să o vadă?
Iar pe cafeaua ta scrie „sergent Bosco”.
Gata, plecați!
Hamburgeri proaspeți. Hamburgeri sexy.
- Lin! - Ce?
Vrei să mănânci hamburger
Nu arată ca o traseistă?
Nu prea.
- Cum e hamburgerul? - E grozav!
N-am mai mâncat afară până acum.
- Stai, ce? - Bună!
- Vindeți hamburgeri? - Da.
Doresc un cheeseburger.
Ce te-a făcut să vrei hamburger?
Îmi era foame.
- Și apoi ai văzut... - Căruciorul.
Și o persoană îmbrăcată în...
Nu e cu noi. Valea!
Of, Bob!
Hamburgeri proaspeți. Hamburgeri sexy.
SANEPID
Bob, este Hugo.
Hugo, inspectorul sanitar?
Doamne! Ei știu că nu avem licență să facem asta.
Ai vrut să aud asta?
Lasă-te în jos!
Bine, dar mă simt un pic ciudat să fac asta.
E doar o coincidență, atâta tot.
Am început să folosesc balsam de buze,
iar acum și tu?
De ce nu poți fi flatat?
- Bine, folosește-l! - Slavă Domnului!
O să ne vadă.
Să ne ascundem în Debarcaderul Minune. Teddy, să mergem!
Încă îmi mănânc hamburgerul.
Merg și eu?
Da, stai jos!
Vii, Ron?
Scuze, mă dădeam cu balsam.
La casa din copac. Haide!
În rai? Asta vrea să spună?
Cred că spune că suntem numărul unu.
Dar „nu avem toate țiglele pe casă”.
Doamne! Spun să urcăm pe scară,
să tragem cu urechea, vedem dacă Felix e acolo.
Asta are mai mult sens.
Felix Fischoeder?
Am adus cada cu hidromasaj pe care ai comandat-o pentru casa din copac.
Bine, nu e acasă.
Doamne!
Oameni buni, căutăm un buton în formă de banană.
Un buton-banană cu studii superioare.
Și am putea fi în casa unui criminal, doar vă informez.
Da. Dacă vine acasă, te bați cu el.
Bun, ne întoarcem acum?
Să vedem dacă au plecat?
Sau rămânem aici? Să le vindem acestor oameni niște hamburgeri.
Păi...
Ce? Lasă-i să vomite mâncarea noastră în trenulețe.
Uite! Se face coadă pentru Hamburgerii lui Bob.
Nu suntem Hamburgerii lui Bob.
Lucrăm aici acum.
La debarcader.
De fapt, nu lucrăm aici. Dar am putea sta un pic.
Și n-am fost Hamburgerii lui Bob.
Bună ziua, doamnă, domnule!
Puteți comanda orice din prima treime de sus a meniului
și orice din partea stângă a secțiunii de mijloc de pe ultima pagină
meniului.
Și vă rog să serviți o măslină din import cât timp așteptați.
Îmi înapoiați scobitoarea după?
Bob mă privește ciudat.
Nu contează. Puteți s-o păstrați.
Nu cred că e aici. Am căutat peste tot.
Cu siguranță nu e în puloverul ăsta moale de cașmir
pe care îl tot mângâi.
Sau oare să fie? O să mai caut.
Da, am ajuns acasă.
Rahat, s-a întors! Ascundeți-vă!
Ești acasă?
Cu toții am făcut o treabă groaznică.
Gene, doar stai sprijinit de perete.
Unde s-ar aștepta cel mai puțin.
Rahat! Toată lumea în dulap.
Mă duc sus.
O să scot niște lucruri din dulap.
Rahat! Toată lumea afară.
Încercăm acolo?
Da, repede! Haide!
E superb!
În regulă.
Nu te uita!
- Bine, uită-te! - Nu.
- Fanny! Spectacol de modă. - Nu.
- Da. Uite! - Nu, mi-e somn.
Aia e Fanny? Credeam că e în închisoare.
Se pare că a ieșit și încearcă să salveze relația.
Există o conexiune între ei.
Fanny!
Uite costumul de călătorie!
O să-ți placă. Uite!
Haide!
O dată în viață fugi din țară.
Merităm să arătăm bine când facem asta.
Nu vreau să fug din țară. E prea departe.
Stai așa, e drăguț.
Ura! Bun. Tu ce o să porți?
O pălărie care arată ca niște pantaloni scurți și invers.
- Bine. - Funcționează, să știi.
- Să vorbim și împachetăm sau... - Pa!
Bine. Ne vedem la locul stabilit.
Fugim din țară, fugim din țară
Felix și Fanny i-au înscenat totul lui Fischoeder, iar acum fug din țară.
Nu-mi vine să cred.
E aerul cam închis aici.
Să le deschidem puțin.
Cred că putem coborî pe aici.
Tina, tu prima.
Ce? Doamne!
Ciudat loc în care să-ți pui vasele murdare.
Totuși, e ucigaș. Poate.
Da, ucigașii probabil își lasă farfuriile peste tot.
Gene, încearcă ușa aia!
Gene, ce ai făcut?
Nu știu.
Asta mă va ajuta la naștere mai târziu în viață.
Mulțumesc.
Bine, am câteva întrebări despre acest balcon în mișcare.
Cred că așa își primește mâncarea și trimite înapoi farfuriile.
Atunci, îmi place.
Valiză, vei zbura.
Dumnezeule! O să ne vadă.
Ce am uitat? Am luat bomboanele mentolate.
Mi-am împachetat izmenele de dormit.
E în regulă.
Șervețelele umede.
Pot angaja un ștergător umed când ajung.
Slavă Domnului!
Dar o să plece. Trebuie să-l urmărim.
Nu. Nu e bine.
Gene, susține-mă!
Poți angaja un ștergător umed?
DEBARCADERUL MINUNE
Sunt bine.
Bun. Îl vom urmări și chemăm poliția
când vedem care e planul lui.
Vreau balcon mobil pentru farfurii.
Poftim. Un hamburger „Debarcaderul Minune” perfect normal.
Am vândut multă mâncare.
Teddy, căruciorul ăsta e perfect. Adică, nu e perfect, dar e grozav.
Nu-i mare lucru. Doar ajut un prieten.
Dar poate că ar trebui să ne mișcăm puțin.
Ca să nu ne prindă că facem asta.
N-o să ne prindă. Bob, nu ieșim deloc în evidență.
O familie a făcut o poză cu mine.
Am văzut.
O familie a fost surprinsă când ai sărit în poza lor.
O familie norocoasă.
Ne mișcăm? Să fim siguri?
- Bine. - Hai s-o facem.
Ne mutăm locul, oameni buni.
- Lin! - Bob, relaxează-te!
Totul merge grozav.
- Ce-a fost asta? - Dă înapoi!
E o vată de zahar, o poză și o lumânare...
E un mic altar pentru Dan Vată de Zahăr.
Nu!
E în regulă. O să pun totul la loc aici.
Bine, e stricat.
Nu vrea să stea în sus.
E în regulă. N-a văzut nimeni, nu?
- Ce naiba... - Măiculiță!
- Rahat! - Glumești?
Păi, de ce era pe jos, așa?
Pentru că acolo era locul lui.
Bine, da. Ăsta e un motiv bun.
Am muncit din greu pentru acel memorial. Într-un fel.
Și voi cine sunteți?
Nimeni.
Tipul ăla ridică o țeavă de plumb?
E un hotdog. Totuși...
Poate că ar trebui să părăsim parcul.
Nu putem ajunge la ieșire. Trebuie să trecem de el.
Doamne! Bun, altă idee.
Linda, Teddy, hai să fugim.
Da, fugim.
Scuzați-mă! Hopa!
De ce se duce Felix la Debarcaderul Minune dacă vrea să fugă din țară?
Debarcaderul Minune este în apele internaționale?
Poate că vrea să câștige repejor un peștișor de aur.
Fără biciclete pe dig.
Da, știm.
Suntem prieteni acum, deci e în regulă, nu? Da, mulțumim.
Știu că Felix e un criminal,
dar e drăguț că el și Fanny vor fugi din țară împreună.
E o situație de care pe care.
Ce? Tina, trezește-te la realitate!
Bine, da.
Hei, Tina, doar nu te gândești la Felix și Fanny, nu?
Fantezia Jimmy Jr., ce faci aici?
Te gândești la mine. Te gândești la asta.
Măiculiță!
Nu am timp pentru asta.
Cât despre întrebarea ta pentru mine...
Nu ești emoționată că voi spune „nu”. Ești emoționată că voi spune „da”.
Iar adevăratul eu nu va fi niciodată la fel de bun ca eu din fantezie.
La naiba, Jimmy Jr., nu acum!
- Îmi pare rău. - Sunt bine.
Tina, concentrează-te!
Da. Vin. Iată-mă!
L-am pierdut. Grozav!
Uite scena!
Ne vedem în curând, Sceny! O să fim cei mai tari.
Am multă încredere în mine, în ciuda a ceea ce ar spune unii roboți.
- Ce? - Nimic.
Uite, cartul de golf!
Și e parcat în fața tunelului groazei, ca un adevărat criminal.
Ce face acolo?
Știam că arăt bine.
Jos!
Mulțumesc.
Repede!
Și am parcat.
Dealul Cârtiței?
Ador Dealul Cârtiței.
E distracția recomandată bunicilor și celor cu probleme cardiace.
Mă duc mereu cu tata.
Ce se întâmplă acolo?
- Probabil l-au prins cârtițele. - Haide!
Cric idiot. Așteptați!
PERICOL! TENSIUNE RIDICATĂ NU INTRAȚI
Nu aud nimic.
Scrie: „nu intrați”, așa că...
Deci intri.
Ce naiba...
Unde naiba s-a dus?
Butoane. Știți ce-mi place să fac cu ele?
Nu! Bine că nu l-ai apăsat pe ăla.
Au, doare
- Bună, iubitule! - Nu!
Cred că ne-au pierdut urma. Suntem bine.
Doamne, dărâmi și tu un memorial...
Au făcut un lucru drăguț pentru prietenul lor care a fost ucis.
Iar noi ne prefăceam că lucrăm aici și le luam și banii.
Iar eu arăt ca un hamburger uriaș și poate le e foame.
- Uite-i! - Fir-ar să fie!
Fugiți!
Da.
Am o idee. Voi faceți la stânga la colț.
Eu iau căruciorul și merg înainte. Vor urma căruciorul.
- N-o să meargă. - Bună idee!
Ai grijă de Linda pentru mine!
Stânga aici!
Bine.
Scuze!
Ar trebui să-i urmărim?
- Da. - Haide!
Nu a funcționat.
Ce este acest loc?
Am trecut printr-un portal al timpului?
Am făcut un salt cuantic.
Unde s-a dus Felix? Și cum ieșim de aici
- ... dacă încearcă să ne ucidă... - Copii?
Ce faceți aici? M-ați auzit când am făcut pipi?
Copii?
Dle Fischoeder.
Ce faceți în clubul secret?
Ce faci tu în clubul vostru secret?
Parcă erai la închisoare.
- Am plătit cauțiunea. - Cauțiunea.
Da, trebuia. Mă durea spatele de la paturile alea.
Cum ați intrat aici?
Ați umblat bezmetici și ați apăsat butoane, nu?
Sigur că da. Erau butoane.
Ați apăsat pe „Au, doare”?
Nu v-ați temut că vă doare?
Bine, puteți pleca acum. Pa!
Eu și Calvin avem niște treburi de făcut.
Iar faci fața aia ciudată. De asta ar trebui să-ți lași barbă.
Știi că nu pot!
Scuze, ne dați o secundă? Trebuie să ne îmbrățișăm.
- Ne iubim mult. - Scârbos.
Trebuie să-i spunem că fratele lui i-a înscenat asta
și să-l scoatem de aici înainte ca Felix să-l rănească.
Ce bine e!
Da, să facem asta mai des.
Da, dar trebuie salvat restaurantul, mai știi?
O îmbrățișare grozavă! Dle Fischoeder, putem vorbi cu tine aici?
Nu vă îmbrățișez.
- Ce-i chestia asta? - Gene!
Dulcea mea orgă.
Cârnăciorul tău?
Aceasta este Orchestramarama.
Îmi place!
- Interesant. Pot să... - E interesant.
Asta făcea parte din vechiul parc.
Acest loc a fost Orchestramaramatorium.
Și era punctul de lansare pentru călătoria subacvatică...
„Marea taină a lui Poseidon”, abia acum am înțeles jocul de cuvinte cu „marea”.
A, da!
Când tatăl nostru a cumpărat cheiul,
a construit Debarcaderul Minune peste vechiul parc și a ascuns camera asta.
A sigilat-o sub Dealul Cârtiței.
Și poc!
Monștrii marini câștigă.
Ăia arată ca delfinii.
Delfinii erau considerați monștri pe atunci.
- Dle... - Întrebare.
Da, copilul lui Bob.
Trupa noastră poate împrumuta asta când cântăm la Debarcaderul Minune vara asta?
Presupun că e ușor de mutat.
Altă întrebare. Nu crezi că, dacă tot împrumutăm orga,
ar trebui să fim noi cap de afiș la concert?
Visezi. Johnny Mâini de Jazz este capul de afiș.
Gene, nu te mai lăsa distras!
Vreți să vedeți mini-mașinuțele din anii '50
pe care le conducem prin tunelul nostru secret?
- Da. - Nu vrem.
Ce bine!
Bun, deci am ajuns și aici.
Excelent pentru depozitare sub chei.
Piesele vechi sunt acolo.
Cai de carusel!
Eu fac turul ăsta.
Caii de carusel sunt acolo.
Putem lua înghețată oricând vrem.
Bună! Pa!
Depozitul de animăluțe din pluș. Când ai nevoie de o îmbrățișare.
Nu-s atât de multe pe cât credeam.
Poate ai dreptate, Felix. Poate că se trezesc la viață.
Ți-am spus eu!
Aici era grădinița-bar.
A trebuit închisă.
Da, copiii nu rezistă la băutură.
Bun, acum, că am lămurit toate astea...
Felix, aia e o pată pe spatele costumului tău?
Doamne, nu!
Dle Fischoeder, trebuie să-ți zicem ceva.
E vorba despre Felix. Credem că e...
Grover, frumos că ni te-ai alăturat.
Vrei să nu mai fii stângaci când cobori de pe tobogan?
Într-o zi.
Simt că fac progrese.
- Nu. - Nu faci.
E vremea Orchestramarama.
Copii.
E minunat că aveți copii aici.
Bună, copii! Copiii de la groapă.
Nene avocatule, ai o secundă pentru un sfat juridic rapid?
Sigur că ai. O să vorbim despre un proces în care sunt implicată.
Tina, voiai să vorbești cu Felix despre ceva?
- Nu. - Ba ar trebui să vorbești cu el acum.
Serios? Pentru că mi-ar plăcea să nu fac asta.
Tina, vorbește cu Felix! Vei fi bine.
De parcă tu excelezi.
Îmi pare rău.
Ce-ar fi să-ți dau cartea mea de vizită și...
Felix l-a ucis pe Dan Vată de Zahăr.
I-a înscenat asta fratelui.
Ce? Nu.
Ba da. L-am auzit cum plănuia să fugă din țară.
Partea asta e adevărată. Amândoi plănuiesc să părăsească țara.
De aceea au venit aici. Și eu la fel.
M-au pus să le aduc cărți pe casetă.
Cărți de colorat pe casetă. Nici nu știu cum merge treaba asta.
Ce naiba? Fug împreună? Nu are niciun sens.
Să te acompaniez?
- Nu, mersi. - Da, mersi.
- Nu, mersi. - Ba da.
Nu, mersi. Îmi place asta.
Ce ai făcut? Continuă să faci asta!
Ce distractiv!
Deci ai mai vorbit cu Fanny în ultimul timp?
Da, suntem împreună, cumva.
Asta e bine. E mai puțin ucigașă acum?
Da, mai puțin ucigașă, mersi de întrebare.
E mica mea Fanny bombonică.
Chiar o iubești, nu?
Mai mult decât îmi place cum arăt în acest costum.
Dar, dacă sentimentele tale pentru ea...
Dacă iubirea ta nu e niciodată împărtășită?
Așa ca în viața reală?
A devenit profund.
Dacă nu ne ridicăm la așteptările celuilalt?
Dacă las un fund frumos să-mi conducă inima spre o fundătură?
Frate, energia de acolo pare grozavă, nu?
Nu renunța la școală!
Fir-ar să fie!
Doamne!
Hai să cântăm niște jazz, ce zici?
Da, îmi place jazzul.
Oare o să sufoce un pește?
Uite, nu știu care e treaba cu Felix,
dar nu-i lăsa să fugă din țară!
Dl Fischoeder e nevinovat.
Dar a spus că îi e teamă că nu poate contesta acuzațiile.
De aceea fug în Cuba în submarinul lor.
Ce tot șușotiți acolo?
Da. Putem șopti și noi.
Vedeți? E jignitor.
Vorbim despre „submarinul” tău pe care, ca avocat și văr al tău,
te sfătuiesc să nu-l folosești.
Chiar funcționează?
Și merge în diferite locuri?
Da. Sunteți invidioși? L-am îmbunătățit.
Știam că va trebui să fugim din țară dintr-un motiv sau altul, într-un final.
Suntem niște micuți obraznici.
Puiul ăsta poate să redea și cărți pe casetă.
Grover, ai adus marfa?
- Da. - Bun.
Se găsește totul pe internet.
Cum să transformi un submarin dintr-un parc de distracții
într-un submarin aproape real.
Nu toate clipurile sunt grozave.
Evitați canalul „Băiatul-scafandru”, dar e destul de simplu în general.
Plecăm într-o oră sau așa ceva.
Doar așteptăm mareea. Așa spun oamenii din submarine.
Și unii dintre noi vor putea și să facă un ultim caca pe uscat.
Și ăsta e un termen folosit de oamenii din submarine.
Da, vom realimenta într-un golf secret lângă Myrtle Beach la miezul nopții.
O luăm și pe iubita cuiva dintr-o relație de dragoste cu năbădăi.
Taci, e grozavă!
Vă interzic asta.
Vei rămâne în țara asta, te prezinți
la proces, îți dovedești nevinovăția
și vei rămâne proprietarul clădirii, ca să nu pierdem restaurantul.
Grozav discurs, Louise! Mulțumesc. Da. Cu plăcere.
Dacă te hotărăști să rămâi, ar trebui să începem să discutăm
- ... strategii legale. - Plictisitor.
- Punerea sub acuzare. - Plictisitor.
Grover, îți pun asta pe cap, să nu te auzim
- ... cum vorbești. - Nu!
- I-am pus o cască avocatului nostru. - Doamne!
Ar trebui să stai pe un taburet.
Dumnezeule!
Nu! Oprește-te! Nu-mi lovi...
Deci nimeni nu vrea să rezolve această crimă și toată lumea e groaznică.
Hai să jucăm jocul în care te învârtim până cazi.
Nu, nu-mi place jocul ăla.
Poze cu oameni bogați care fug în Cuba ori de câte ori sunt acuzați de crimă.
Terminați!
Nimeni nu ne va ajuta. Nimănui nu-i pasă.
Iar adevăratul criminal își va continua viața și...
Ce naiba...
Grover?
Nu-mi place asta.
Nu, nu vreau...
Forma asta.
Ia chestia asta de pe mine!
Sfinte Sisoe!
Opriți-vă!
- Tina! - Ce?
Grover.
Poc-poc.
Am înțeles tot.
Păreți foarte încântate de ceva.
- E datorită muzicii mele? - Nu.
Ce?
De ce mă privești de parcă aș fi tras un vânt?
Ei sunt tâmpiții.
Fără motiv. Am uitat.
- Ce ții în mână? - Nimic.
O bomboană.
Atât de bună!
Acum te îneci.
Nu.
Lasă-mă să văd!
Chiar vrea bomboane!
Scuip-o!
Ce naiba...
E un dinte?
Ce ciudat arată!
Așa arată bomboanele mai nou.
Arată ca niște dinți vechi și ciudați.
Înțeleg. Și îți plac, nu-i așa?
Da, își fac treaba.
Îndrepți un harpon spre noi.
Da, sigur.
Nimeni nu mișcă!
Au luat-o pe aici. Sigur sunt aproape.
Îi vezi?
Nu prea pot să văd nimic.
Bob, alea sunt bicicletele copiilor?
Ce naiba...
Și ăla e cartul dlui Fischoeder.
Ce se petrece?
Nu știu.
Nu, alunec!
Vai de... Acum și eu alunec.
Îmi pare rău.
Ce e sunetul ăsta?
Doamne! Ține-te bine!
Cum? Exercițiile Kegel.
Acum nu mai aud.
Să mergem la poarta principală să le tăiem calea.
Bine.
Nu, Fitz, pe aici!
Doamne!
Nu m-a durut.
Hai să mergem să găsim copiii!
Știți ce o să fac?
O să vă iau toate telefoanele. Haide!
Nu avem telefoane.
Și nu a fost deloc o problemă socială.
Serios? O adolescentă fără telefon?
Asta încerc să spun.
E tot mai greu de justificat în fiecare an.
Da, nu vreau detalii.
Pa, telefoane!
Deci te uitai la poză și mi-ai văzut butonul în formă de banană
pe care mi l-am cumpărat când am absolvit Dreptul,
fiindcă nimeni nu mi-a luat cadou.
- Ce trist! - Ai făcut dreptul?
Știam că m-a mușcat, dar nu știam că a înghițit drăcia aia.
Și tu ai dintele ăla ciudat, iar amprenta se potrivește cu cicatricea mea
și acum toți cred că l-am ucis, fiindcă am făcut-o.
De necrezut! Tu l-ai ucis pe Andy Vată de Zahăr?
- Dan. - Andy Dan Vată de Zahăr?
Doar... Nu contează.
Și mi-ai înscenat asta? Ești un avocat groaznic.
Și un amant egoist, pun pariu.
Probabil ar trebui să pornim la drum.
Nu, o să stăm cu toții aici...
unde nimeni nu va veni să vă caute.
Fața mea!
Acum ai dat de belea. Au venit mama și tata.
Copilașii mei!
Mă bucur că ești aici.
Aș fi vrut să ai mai multă poliție cu tine.
Dar, de asemenea, arăți bine, mamă.
Mulțumesc, Tina.
Sper că nu mi-ai lărgit costumul de hamburger. Dar costumul poate rămâne.
Nu știu de ce nu l-am pus de la început.
Scuze că am chiulit.
Ați chiulit de la școală?
Nu.
De ce ați făcut asta?
Salvam restaurantul și rezolvam o crimă.
Rezolvarea unei crime nu e un motiv să chiuliți.
Bine, Ministerul Educației.
Sunt atât de supărat!
Cum ne-ați găsit? Cum ați intrat aici?
Bicicletele copiilor.
Bicicletele!
Și bicicletele erau lângă niște scări.
Așa că am urcat și ne-am dus la locul cu panoul electric.
- Ura, butoane! - Linda, nu!
Da, mamă!
- Nu aclama! - Scuze.
Diareea iar se-arată
Familia mi-e atacată
Nu e așa grozav, dar am emoții
Pe mine mă deranjează chiloții
Credeam că pot dovedi că nu-s un bebeluș
Dar toți trebuie să fim salvați acuși
Mi-am aruncat speranțele în ocean
Scuze dacă peștii se sufocă-n van
Sigur, se întâmplă chestii și toate cele
Aș vrea să-mi fi adus suportul de șervețele
Ar fi putut să ne calmeze
Toată lumea să tacă! Nu mai scoateți niciun sunet!
Dar de ce faci toate astea?
Bună întrebare. O permit.
Nu sunt atât de rău, nu
Nu sunt chiar atât de desfrânat
Da, am ucis un angajat Doar fiindcă-s determinat
Să primesc ce cred că mi se cuvine
Să-l transform în ceva demn de mine
Credeți-mă, sunt sigur că veți fi de acord
Vreți să auziți planul meu malefic?
Puteți răspunde mai repede Pentru că v-am întrebat
Vreți să auziți planul meu malefic?
Da.
Bine, așa mai vorbim
Mă bucur că ați întrebat
Vedeți voi, fac parte din Fondul Familiei Fischoeder, fiindcă fac parte din familie.
- Cu greu. - E din ramura rea a familiei.
Ramura săracă. Răi fiindcă-s săraci.
Mai taci! Tacă-ți fleanca!
- Bine. - Da.
Am spus „bine”.
Deci, în acest fond de familie, nu ești eligibil să primești beneficii
dacă ai fost condamnat pentru o infracțiune.
Și fiecare dintre ei a fost condamnat.
Toți, cu excepția vărului Calvin, pentru că nu a fost prins niciodată.
- Da, puiule. - Taci!
Așa că i-am înscenat asta și bum!
Acum, dacă se întâmplă ceva nefericit cu Calvin și Felix,
pe cine vor suspecta?
Nu pe mine. De ce ar face-o?
Se va întâmpla ceva nefericit cu noi?
Da. Surpriză.
- Rahat! - Stai, amândoi?
Da, scuze.
Ai insistat atât de mult să mergi cu frate-tău în Cuba...
- Am cumpărat un costum. - Da, știm.
Dar să spunem că submarinul vostru nu va merge în Cuba.
În Cancun?
N-o să părăsească cheiurile.
- Aoleu! - Măiculiță!
Credeați că submarinul va ajunge în Cuba?
Cred că ne-am entuziasmat cam tare cu submarinul.
Nu e doar o atracție veche a parcului?
Ba da, merge cu jetoane.
Dar nu e cea mai bună înscenare.
De ce să-l îngropi pe Dan Vată de Zahăr în fața restaurantului, să aștepți șase ani?
Corect.
Nu l-am îngropat la restaurant.
Și nu am vrut să aștept șase ani.
Șase ani.
Ușurel!
Ar trebui să amânăm întrebările.
Era totul pus la punct. O crimă de primă clasă.
Îl împușc pe angajat cu arma lui Calvin. Îl bag într-o grămadă de pământ
sau ce chestie scârboasă era lângă debarcader.
Las tâmpenia de picior afară, astfel încât cineva sigur o să-l vadă.
Dar nu mi-am imaginat că un operator neghiob care lucra pentru primărie
urma să adune grămada fără să se uite după cadavre de angajați.
M-am întors, nu era cadavrul. Nu știam unde au dus pământul.
Și nu puteam să întreb...
„Hei, ce se aude? A găsit cineva vreun mort?
„Cam așa de înalt și mușcă.”
A fost un coșmar.
Dar, din fericire, conducta voastră stupidă s-a spart și a salvat situația.
Scheletul a fost găsit, înscenarea e iar valabilă și e adevărată vorba:
cei buni au parte de lucruri bune.
Stai puțin! E vorba despre ideea ta stupidă de mega-parc?
Da.
E vorba despre mega-parcul meu
Mult mai eficient și profitabil
Decât mega-parcul tău la debarcader
Magazine de cadouri
- Multe magazine - Îmi plac.
- Și multe locuri de parcare - Lin!
Și o să angajez cei mai buni oameni
Să facă cel mai bun marketing
Și tururi virtuale de interior
Dacă mi-ai putea vedea modelele la scară
Ai înțelege de ce Dan Vată de Zahăr
A trebuit să moară
- O să merite. - Bine.
Visurile de afaceri sunt despre afaceri.
Nu sunt despre visuri.
- Asta nu e adevărat. - Bine, atunci.
Cred că mi-am dat seama Cred că de asta am nevoie
Cu toții veți intra în submarin Apoi vă voi lansa în mare
Nu, nu cred că e corect
Ba da.
Nu veți putea ieși Mânerul e rupt din interior
- Apoi digul va lua foc - Poftim?
Voi l-ați provocat, apoi ați murit
E atât de neglijent din partea noastră
Da, asta o să se spună.
Roțile metalice pe șinele metalice vor provoca o scânteie
Ups, și iau foc draperiile Și devine din ce în ce mai rău
Se extinde spre Dealul Cârtiței Care-i destul de plin
Cu animale drăguțe de pluș, pufoase și inflamabile
- Deci nu prind viață? - Cred că nu.
Apoi Dealul Cârtiței se transformă în Dealul Iadului.
- Așa numim noi spatele tatei. - Da?
Am atât de multe probleme cu acest plan
Care? Oamenii de pe dig?
Nu sunt. Închid devreme. Altceva?
O să arzi și tu în incendiu?
Nu, am făcut un fitil din ulei de gătit, zahăr și un șnur de balon.
Se găsesc toate în parcul de distracții.
O să urce pe scări, peste acoperișul camerei ăsteia idioate.
Iar anchetatorii incendiilor nu vor suspecta nimic
Fitilul și geniala mea idee cu animăluțele de pluș inflamabile
îmi dau suficient timp să mă întorc la sală, alibiul meu.
Am fost acum o oră.
Am spus că sauna e prea umedă
Am făcut un mare tărăboi
Apoi m-am strecurat pe fereastră Și așa am ajuns aici
O să mă furișez înapoi pe fereastră
Și gata Am fost la sala de fitness trei ore
Nu arăți ca unul care stă trei ore la sală. Scuze.
- Da, nu e credibil. - Nu, ești prea palid.
De asemenea, mega-parcul tău e mega-prostesc. La fel și tu.
Vreau să-mi modific declarația.
- Iar începem. - Nu sunt chiar atât de rău.
Dar mă simt rău astăzi
DEALUL CÂRTIȚEI
Mereu e ciudat când se închide parcul devreme.
Da, nici nu i-am găsit pe cei cu hamburgerii.
Păi, urmărirea lor e partea distractivă, nu?
Te duci acasă îmbrăcat cu aia?
Am o întâlnire mai târziu.
Bravo ție!
A fost cât pe ce.
Mă bucur că te-am scos de acolo, cărucior mic.
Dar ce bine te-ai descurcat cu vânzarea hamburgerilor!
N-aș fi surprins dacă Bob și Linda te vor folosi zilnic de acum încolo.
O, nu!
Bine.
E în regulă.
Odihnește-te acum!
Te-ai descurcat bine.
Ești un cărucior curajos.
Ești un cărucior tare curajos.
Pleacă de aici!
Nu acum, micuțule Rege al Gunoaielor. Pleacă de aici!
O, Doamne!
Cât e ceasul? A început meciul de hochei.
E finala.
S-ar putea să mă duc la Pesto să văd meciul până se întorc Bob și Linda.
Căruciorul ar vrea să continui să trăiesc, nu?
Da, dai din cap, nu? Dai din cap, da.
Aia e băutura mea. Îmi bea băutura.
- Sst! - Ba tu „sst”!
Nu-mi place. Bine, în submarin! Primii intră Fischoeder.
Și să nu-mi dați de furcă! A fost o zi stresantă.
- Haide! - Nu.
Intrați!
Grover, voiam să știi că odată, când erai în casă,
eu și Felix am stat pe sandvișul tău. Cu fundul gol.
Iar apoi ți l-am servit și l-ai mâncat pe tot.
Știam eu.
Am simțit gust de talc pentru bebeluși și m-am întrebat
cum putea să ajungă talcul pe sandviș?
Mă întrebam dacă poți confunda sarea cu talcul.
Dar apoi mi-am zis că știu exact ce s-a întâmplat.
- S-au așezat pe sandvișul meu. - Ce?
Pentru că ăsta e genul de lucru care li se pare amuzant.
Își pudrează posterioarele de parcă sunt din anii 1800,
își dau jos pantalonașii
- ... și se așază pe sandviș. - Nu pot.
Îi urăsc. Sunt niște idioți imaturi și îi urăsc.
Ce naiba...
Hai, oameni cu hamburgeri! Fugiți!
Duceți-vă! Aduceți ajutoare!
La naiba!
Urăsc acest club secret stupid.
Unde suntem?
Intrați în scoică!
Bine.
Bun.
Tată!
- Da. - Du-te, Bob!
- Se apropie. - Da, știu.
- Măiculiță! - Da.
Unde naiba mergem?
Nu știu, Bob. Doar du-ne departe de avocatul ăla!
Cum ieșim din locul ăsta? E un labirint.
E vreun indicator de ieșire pe undeva?
Oglinda din Casa Groazei.
Bobby, du-te!
Nu vreau să pun și eu presiune, dar hai, tată! Te rog.
Vrea cineva să-mi spună și că mă descurc foarte bine,
având în vedere că n-am mai condus
prin locul ăsta ciudat de sub dig?
Da, te descurci foarte bine.
Complimentați-l pe tatăl vostru!
Cred că ești chipeș pentru vârsta ta, adică 65...
- Dumnezeule! - Ne lovește!
Hei, termină!
Nu!
Nu! De ce?
Ne-a pierdut urma?
Nu știu. Poate. Într-un fel.
Cred că ne-a pierdut urma.
Ura, tată!
Da, dar vă spun că asta e una dintre cele mai rele excursii.
Adică, e în top.
Bob, dacă treci prin balustradă și sărim pe plajă?
- Ce? - Grozavă idee! Nu văd probleme.
Doamne! Bine.
Urăsc asta!
Rahat! Doamne! Țineți-vă bine!
A fost groaznic. Nu mi-a plăcut.
Ne-a pierdut urma de data asta, nu?
A sărit și el.
Asta era chestia noastră.
Condu, tată!
Merg cât pot de repede.
N-ar fi mai rapid să ieșim și să mergem pe jos?
Bob, ia-o pe rampă!
Da.
Nu!
Ce-a fost asta? Ce s-a întâmplat?
Cred că a tras în anvelopa noastră.
Avem una de rezervă?
- Poftim? - Nu știu.
Avea o singură săgeată. Asta e bine, nu?
Da, dar poate continuăm să conducem, dacă putem.
Dacă tu numești asta condus.
Scuze, barierelor.
Asta e strada noastră.
E în spate? Copii?
Nu-mi dau seama. Fiți mai puțin umezi!
Asta e groapa noastră uriașă. Așa știm că am ajuns acasă.
În regulă. Dacă nu e acolo,
putem coborî, intrăm în casă și sunăm la poliție.
Abia m-am făcut comod, dar bine.
Serios, s-a înțepenit?
O, nu!
S-o fi deformat când am sărit pe plajă.
Bun. Sper că una dintre astea e marșarierul.
Sigur e cea care ne face să mergem înapoi.
Mersi!
O, Doamne!
El e. Calcă frâna, Bob!
Apăs pe frână.
- O să ne împingă în groapă. - Groapa crimei.
Gene!
Doamne! Copii, țineți-vă bine!
Nu!
E toată lumea bine?
Da.
Cineva trebuie să fi văzut asta.
Trage și marchează!
Ura! Hopa!
- Nu! - Ce se întâmplă?
Ne îngroapă.
Trebuie să plecăm de aici chiar acum.
Deschide-te!
Haide, scoică, lasă-ne să ieșim din tine!
O să încerc să sparg parbrizul. Toată lumea să se dea înapoi!
Cum să ne dăm înapoi?
Nu știu.
Bun, acum lovește pe bune!
Lovesc pe bune. Nu se sparge. E sticlă groasă.
O să încerc să-mi folosesc picioarele. Nu pot să-mi ridic picioarele.
E în regulă. Ești doar un buldozer.
Un buldozer în formă de homar care împinge pământ într-o groapă.
Nu peste o familie. Nici pe departe.
Doar repari strada, ca un homar mic și harnic.
Suntem îngropați de vii în groapa din fața restaurantului.
Ăsta e coșmarul meu. Trăim coșmarul meu.
Ne putem folosi telefoanele. Unde sunt?
Ni le-a luat Grover.
Rahat! O, Doamne!
Copii, țineți-mă de mână!
Unde vă sunt mâinile?
Pune amintirea asta într-un loc la care nu te gândești!
Acum, să ne întoarcem la debarcader,
îmi lansez verii pe mare și suntem din nou pe drumul cel bun.
Bine, trebuie să mă gândesc. Nu vreau să respir tot oxigenul nostru.
Nu vreau să sperii pe nimeni, dar nu respirați prea mult!
Voi înceta să mai respir. Copii, respirați-mi aerul!
- Nu, Lin, doar... - Doamne!
E greu. Cât timp a durat?
Vreo cinci minute.
Puteam respira mai puțin dacă nu era beznă.
Am ceva care face oamenii să respire mai puțin.
- Gene! - Îmi pare rău, am tras un vânt de frică.
Am lumina de noapte Kuchi Kopi.
Nu!
Rămâi aprinsă, Kuchi! E singura ta treabă.
Asta e cea mai nasoală petrecere de club.
Scuze. Pa!
Oficial, e vărul meu cel mai puțin preferat.
Cum rămâne cu Baxter?
El e mort.
Dar tot e cel mai rău.
Așa e.
Bun. Lansarea submarinului, bifat.
În regulă. Fitilul.
Ce bine că am făcut o listă cu lucrurile de făcut!
La naiba!
Bun.
Dumnezeule!
Da.
Chiar fac asta
Chiar o fac
Nu pot să-l sparg.
E numai vina mea.
Nu mă contraziceți toți odată!
Nu, dragă, nu e vina ta... Chiar atât de mult.
Este, totuși.
Am vrut să dau de ucigaș, să salvez restaurantul
și să dovedesc că nu sunt bebeluș.
Acum te-ai aprins!
Of, bebelușul meu! Adică, îmi pare rău.
Nu, proasta de Chloe Barbash avea dreptate. Sunt un bebeluș.
Îmi era prea frică să intru în groapă,
prea speriată să deschid ușa secretă cu sfârcuri.
A trebuit s-o facă Tina pentru mine, iar eu port urechile astea nenorocite.
Adică, dacă ești curajos, nu trebuie să dovedești că ești curajos.
Doar ești curajos.
Ce? Louise, chiar ești curajoasă.
Ești printre cei mai curajoși oameni.
Nu e adevărat. De asemenea, nu cunoști atât de mulți oameni.
N-am fost niciodată curajoasă. Zău așa, urechile?
Singurul motiv pentru care le-am primit a fost pentru că eram speriată.
- Ce? - Ce vrei să spui?
Știi tu. Mi le-ai dat
fiindcă eram speriată în prima zi de grădiniță.
Nu așa s-a întâmplat.
Adică, aveai emoții și am avut ideea să-ți facem căciula asta.
Mama ta a făcut-o.
Cumva, e în onoarea mamei mele, a bunicii tale.
Obișnuia să poarte o căciulă de iarnă de o culoare aprinsă.
Chiar și pe vreme caldă. Era un pic ciudat.
Dar era destul de drăguț, cred.
Spunea că o purta fiindcă nu voia să-și aranjeze părul.
Cred că doar îi plăcea.
Și am avut material suplimentar, așa că... urechi de iepuraș.
Dar le-am făcut după prima ta zi la grădiniță.
Pentru a sărbători. Fiindcă ai fost curajoasă.
- Serios? Am fost? - Da.
Nu-ți amintești așa?
Nu.
Nu îți trebuiau.
Ai fost foarte curajoasă fără căciulă.
Am fost atât de mândri de tine!
- Ai pălmuit un copil. - Da?
Da. Probabil ai avut un motiv bun, să zicem.
Îmi amintești de mama mea, Louise.
Și, cu căciula, e ca și cum v-ați fi cunoscut.
Tot uit că nu ai apucat s-o cunoști.
Am purtat găleata aia pe cap o vreme. Vreo poveste amuzantă despre asta?
Nu, nu-mi amintesc nimic. Eram doar îngrijorați.
Ei bine, mersi.
Pentru căciulă și chestii.
Da. Mă bucur că am lămurit asta, dacă tot murim acum.
Adică, dacă tot stăm la taclale, în viață, sub pământ.
O să împing parbrizul cu capul.
Nu funcționează.
Asta e, atunci. Suntem pierduți.
Stai, nu! Tu să nu renunți!
Sunt obosită, Bob.
Nu, tu nu renunți niciodată.
Eu mă dau bătut. Și apoi tu spui: „Nu renunța!”
Iar eu te ascult și apoi o luăm de la capăt...
Acum, că o spun cu voce tare, cred că nu e distractiv pentru tine.
Doamne, vrei să divorțăm înainte să murim?
Nu te merit.
Nu, pot să rezist.
Ascultă-mă! O să fac pentru tine ceea ce faci tu pentru mine.
Nu renunț. O să plecăm de aici.
O să acționez precum Linda.
Tată, tu ești Fonzie?
Da, ai făcut să se aprindă micii copii.
Kuchi Kopi.
- Koochi? - Nu.
Lumina ne ajută, pentru că vom ieși de aici.
Cum?
Într-un mod foarte mișto care ni se va arăta.
Adică, suntem într-o mașină, într-un fel.
Ce se întâmplă dacă am conduce?
Unde? În jos?
Înspre China?
Îmi place, da.
Nu spre China.
- Dar nu e rău. - Adică...
- În jos. Dacă vom conduce în jos? - Poftim?
Suntem pe conducta principală de apă.
Noua secțiune a țevii este din plastic. Am pierdut o anvelopă.
Poate că, la frecarea metalului cu plasticul, câștigă metalul?
Frecare, ca dansul la bară?
- Ce? - Nimic. Mai zi!
Deci janta sparge țeava, iar apa ne scoate la suprafață cumva?
Sau celălalt lucru pe care-l face apa.
Teleportați în adolescență?
Nu. Să ne înece.
Nu am văzut filmul, așa că...
Cred că e ultima noastră șansă. O pornesc.
Bobby, copii, vreau să știți cât de mult vă iubesc.
Și eu te iubesc.
Vă iubesc pe toți.
Și eu vă iubesc.
Nu trebuie să facem un clasament, de ce am adus vorba?
Mă tem că „te iubesc” e genul de lucru pe care-l zici când urmează să mori,
dar noi nu o să murim!
Bob! Linda! Sunteți sus?
Se pare că au început să vă astupe groapa.
Nu prea bine, deloc.
Nu trebuiau decât să pună niște pământ peste...
Ce naiba...
- A funcționat. - Da.
Copiii mei dulci!
Mă bucur că nu suntem morți.
- Sunt fericită. - Sunt încântat.
Frații Fischoeder în submarin, cu debarcaderul care cade pe ei!
Ce facem?
Este încă blocat.
Teddy!
Teddy, ajută-ne să ieșim!
Chestia asta nu se deschide.
V-ați luat o mașină nouă?
Nu am mai văzut-o până acum.
Am mai văzut-o?
Teddy, trebuie să ne ajuți s-o deschidem. Chestia asta s-a înțepenit.
- Chestia asta s-a înțepenit. - E înțepenită.
Nu o pot deschide.
- Ce-a spus? - Nu știu.
Am vești proaste. Căruciorul de hamburgeri s-a destrămat.
Era prea frumos pentru lumea asta.
Nimic. Habar n-am ce spune.
Teddy a plecat.
Poveste lungă. Îți spun mai târziu.
Barul de măsline!
- Ce-a spus? - Barul de măsline.
- Da! - Da!
Țac-pac, la revedere, scoică!
Mulțumim, Teddy.
- Barul de măsline! - Da, știu.
Tată, ai pată de pipi.
Nu e pată de pipi. E de la apă.
Vezi toată apa asta? Dar mersi, Tina.
E fix în locul unde ar fi o pată de pipi. Și nicio altă parte nu e udă.
Bine. Deci, Teddy, sună la poliție!
Copii, rămâneți aici!
Linda, stai cu copiii!
Mă duc la debarcader să încerc să-i ajut pe frații Fischoeder să nu fie uciși.
Bun plan.
Stați așa, de ce mă urmăriți?
- Nu te urmărim. - Bine, dar o faceți.
Ba nu. Pa, Bob!
Da, și poate vezi-ți de treaba ta, tată!
Alo? Poliția?
Aș vrea să raportez ceva. S-a întâmplat ceva.
Aveți nevoie de mai multe informații?
Prietena mea, Linda, va vorbi cu voi.
E măritată cu cel mai bun prieten al meu. Alo?
Mă cațăr pe fereastră.
Pe bune? A mutat cineva chestia aia?
Am un corp de trei ore de sală.
Grover Fischoeder vrea să distrugă tot debarcaderul?
Da, să construiască un mega-parc.
- Cu magazine de cadouri. - Cadouri.
- Știu, dar nu merită, nu? - Nu, așa e.
Unde e fitilul?
Acolo!
O, Doamne! În regulă.
Dă-mi lumina ta de noapte! Să văd dacă pot coborî.
Nici măcar nu știam că încă o mai țin.
Se pare că am nevoie de lumină oriunde mă duc. Grozav!
- Louise! - E în regulă. N-o strica!
Asta e terifiant.
Da, și te gândeai că te-ar consola.
Vă rog să plecați cu toții de aici.
Bob, nu o face!
Nu vreau să iei foc. Nu cred că ți-ar plăcea.
Plecați de lângă debarcader!
Nu vă faceți griji. O să reușesc.
Bine, ești prea optimist acum. Poți s-o iei mai ușor?
Săritură mare!
Uită-te la el cum zboară! Mă rog, într-un fel.
Nu e obișnuit cu atâta mișcare...
Tată, du-te mai repede!
Ai nevoie de muzica de antrenament? Dacă ai avea?
Nu, e în regulă. Mulțumesc.
Tată, pleacă de pe șine!
O să cobor cu trenulețul.
Louise!
Nu-i momentul pentru plimbări.
Louise, nu! E prea periculos.
Tată, nu vei ajunge la timp.
Dar pista trece chiar pe lângă fitil. Îl voi lua când mă apropii.
Nu, o să reușesc. Încep să mă pricep la asta.
Măiculiță!
Doamne!
Haide, Cârtiță! Nu fi atât de lentă!
Încă-s mai rapidă decât tine, tată. Fără supărare.
Da, dar se apropie o curbă păcătoasă.
Iat-o!
Louise, ai grijă!
Vezi să nu te decapitezi și apoi să fii arsă!
N-o s-o fac.
Tată, vrei să te cațeri în fața mea?
Nu, doar o să sar rapid pe deasupra.
Doamne! Nu atât de repede.
Pleacă de pe șine!
Se apropie de animăluțe.
Bine, am înțeles.
Dacă ratezi, nu mai avem altă șansă.
Știu. Informații foarte utile. Mulțumesc.
Se poate să fi avut dreptate că așa ajungi mai repede.
Sunt foarte multe grinzi.
Locul ăsta e supra-proiectat, cred.
Sunt încântată să vorbesc cu tine despre asta mai târziu.
Haide, brațe mici!
Nu!
Doamne!
L-ai prins? Sau suntem morți cu toții?
- Da! - Da!
Am reușit? Am reușit!
Sunt curajoasă!
Sigur că ești, dragă.
Sunt curajoasă!
Și foarte modestă.
Hei, tată! Amândoi ați făcut o treabă bună.
Mulțumesc.
Îmi va fi dor de cheiul ăla. Și să fiu în viață.
Și de tine, prietene.
Te-am prins.
Îmi datorezi 1000$.
Dublu sau nimic! Hai!
Și tu o să-mi lipsești.
Mereu te-am admirat. Te-am prins!
Fir-ar!
Pentru trei mii? Te-am prins!
Sper să te sufoci tu primul.
Asta e interesant.
Un calamar ce vrea să se împerecheze cu noi?
Ar putea face mult mai rău.
O să trăim
Cântă.
Teddy, pot împrumuta telefonul tău repede?
Poftim! Da, sigur.
Comanzi mâncare la pachet?
Putem comanda mâncare thailandeză de la localul nou?
Nu comand mâncare la pachet. Scuze.
Fir-ar!
Da, mulți oameni consideră Jafurile ca fiind cea mai tare divizie, știi?
Unde lucrează cei mai tari polițiști. Nu știu dacă e adevărat.
Dar, știi tu, mulți oameni cred asta.
Alo?
Pa, persoană de la recepție!
Erai aici când am venit acum trei ore, nu?
Îmi amintesc tricoul tău.
Probabil îți amintești și tu de mine, nu? Fața asta?
Nu te uiți în sus. Așa.
Îți amintești de mutra asta, nu? Ai căștile în urechi.
Ai auzit ce am spus? Ai auzit.
Bun. În fine, Grover Fischoeder îți spune noapte bună!
Bună! Sunt primul la locul faptei. Nu e mare lucru.
Am ajuns înaintea ta. Și a ta.
Și înaintea ta.
Rahat!
O SĂPTĂMÂNĂ MAI TÂRZIU
Comitetul Itty Bitty Ditty
Măiculiță.
Cum te simți, amice? Ai emoții?
Nu. Simt că măruntaiele mele se luptă să iasă pe gaura din spate.
Ascultă, o să te descurci grozav!
Sau o să cântăm prost și o să ne iasă măruntaiele pe scenă.
V-am auzit cum repetați la subsol
când făceam curățenie aseară.
- Da? - Da.
Și cântați minunat. Piesele erau grozave.
- Iar muzica ta te face fericit, nu? - Da.
O să facă și alți oameni fericiți.
Așa că poate ar trebui să fii optimist și de neoprit.
- Mama spune asta. - Da.
- Deci o furi. - Acum o spun și eu.
Mama o ajută pe Tina cu peruca, deci trebuie să încerc să spun ce ar spune ea.
Îi furi repertoriul.
Da. Vino aici!
Mulțumesc, tată!
Distrează-te acolo!
Discurs de încurajare scurt.
Să vă aud...
Da
Răsucește-o, rotește-o și coace-o Fă-ți treaba
Voi spuneți...
Da, dă din chiflele alea micuțe
- Bine, dau! - Bun!
Uite un cec pentru toți banii pe care vi-i datorăm.
- Pentru luna asta. - Pentru luna asta.
Mulțumită proprietarului nostru recunoscător.
Tot mai cred că nu e destul de recunoscător.
Așa e. Putea fi și mai recunoscător.
Dar totuși îl semnez. Nu pare în regulă.
Asta e semnătura mea? Să spunem că da.
Așa că am reușit, dle Bancă.
- Te rog, nu-mi spune dl Bancă! - Îmi pare rău.
De obicei, oamenii nu-s așa obraznici când plătesc cu întârziere ratele.
Ei bine, obișnuiește-te cu asta!
Încă una.
Bună, Tina!
Bună, Jimmy Jr. O ultimă zi fericită de școală!
Mersi! Și ție!
Făceam parkour pe plajă cu Zeke...
Suntem foarte buni la parkour sau eu sunt foarte bun la parkour.
În fine, am găsit asta.
M-am gândit la tine.
Poate pentru că ai același tip de clamă de păr.
O vrei? Miroase a alge marine.
- Jimmy Jr.? - Da?
E ceva ce voiam să te întreb. Ceva legat de un iubit de vară.
Dar apoi m-am gândit că poate e o întrebare stupidă
pe care s-o pună cineva cuiva vreodată.
Inima mea a fost idioată...
Mă rostogolesc.
Fac parkour prin vestiar, Jay-Ju. Mă vezi?
Arată un pic ciudat, Zeke.
Lucrez la asta.
Ai căzut de pe perete.
- Da, la ce mă uit aici? - Parkour!
Ce spuneai?
Spuneam că am crezut că inima mea e idioată.
Dar apoi mi-ai găsit cla-colierul.
Și asta mă face să cred că nu există romantism în lume
decât dacă vrei să crezi că nu e romantism în lume.
Și cine vrea să creadă asta?
Nu știu de ce am rămas blocată pe întrebarea pe care urma s-o pun.
În mare parte, îmi doresc să fac asta.
Da.
- N-o s-o faci. - O voi face.
Crezi că, dacă ai salvat lumea, ești mai curajoasă acum?
Da. La trei!
Unu, doi, trei.
Ți-a căzut căciula.
A, da.
Louise, îți amintesc, ai detenție azi,
ai chiulit de la școală.
Dumnezeule, ți-au căzut urechile!
Bine. E în regulă. Ce facem?
Nimic. Nu-i mare scofală.
Sesiune de terapie de urgență? Pot să fac rost de păpuși foarte repede.
Dnă Labonz, te duci în biroul meu s-o aduci pe Hank Pătura Reconfortantă...
- ... și adu-le pe toate! - Nu.
Dle Frond, sunt bine.
- Serios? - E bine.
Bine. Sunt mândru de tine.
- Nu zice că ești mândru! - Da.
DESCHIS
- Sunteți pregătiți să facem asta din nou? - Da.
- Sigur, tată. - Pare că ne obligi.
Teddy a reușit.
MAREA RE-RE-RE-REDESCHIDERE
Într-un fel.
Banner. Îmi plac bannerele.
Rămânem fixați pe „Hamburgerii”?
E prea târziu să schimbăm?
- A, da. Am putea face lipii. - Sau supă.
Supă.
Supele și Lipiile lui Bob parcă sună bine.
Dumnezeule! Toată lumea, înăuntru! Nu mai contează.
Mulțumim, Debarcaderul Minune!
Ce călătorie!
Da! În regulă!
În sfârșit! Acum poate veni Johnny Mâini de Jazz.
Ce bine!
BOB'S BURGERS: FILMUL
Subtitrarea: Valeriu Cosa
Tina, e cam aglomerat, nu-i așa?
Nu, e în regulă.
Bine. Doar că eu...