Det er 3 timer og 32 minutter
til mennesket starter på sitt største eventyr.
Fem minutter, Gino, og så er det klart. Du ser bra ut.
Mennesket skal skyte seg opp på en ferd til månen
og forventer å lande der.
Sent på 60-tallet nærmet USAs romfartsprogram seg målet
med å sende en mann til månen.
390 000 km unna kontrollstasjonen i Houston
gikk en enorm rakett som var over 90 meter høy,
inn i atmosfæren i en fart på over 40 000 kilometer i timen.
Det er en ferd som starter flere år tidligere.
Du kan bli den første på månen. Hva synes du personlig om det?
Jeg har samme ønske som alle astronauter.
Vi ønsker alle å ta den turen.
-Alt har fremdeles klarsignal. -Fire, tre, to, en.
-T minus 0. -Oppskyting.
Mottatt oppskyting.
Og vi har oppskyting! Hun letter og er klar av tårnet.
Vi er klar av tårnet. Vi begynner å merke de første brølene!
Dette er historien om prosjekt Apollo.
12 år. 12 bemannede romferder. Ett umulig mål.
Du sier at moralen ikke har falt etter kuttene i romfartprogrammet.
Er du bekymret for at noen trinn kan bli glemt
og føre til en mekanisk svikt?
-70. -Ni meter, 75 cm ned. Åtte meter.
Seks meter, ned 15 cm.
Gå ørlite framover. Høyre.
Fortalt av de som tok oss dit.
-T1 skal bli eller ikke, Retro? -Bli.
-Fido? Veiledning? -Bli.
Ingen PDI pluss 12.
Triumfer og tragedier.
Houston, vi har et problem.
-Hør etter. -Vi mistet trykk i O2-tanken.
Hva ønsker du på sikringen til varmen?
Vi bør koble fra batteriet.
Under sju minutter fra inngang i Jordas atmosfære.
Der er den. Den kommer ut av skyene nå.
300 meter igjen!
Velkommen fra månen, Houston.
MENNESKET OG MÅNEN
I Disneyland er området viet framtiden kalt "Tomorrowland".
En populær attraksjon her er vår simulerte rakettferd rundt månen.
Etter at de kommer til Disneyland Spaceport,
kan gjestene oppleve spenningen som romfarere vil møte
når rakettferder til månen blir en daglig rutine.
Når vi hører hvordan rakettforskere forbereder
morgendagens måneferd,
må vi huske at en slik ferd har vært manges drøm
siden historiens morgen.
Kjør månesekvensen.
Siden oldtiden, siden starten på menneskets evne til å tenke,
har det kikket mot himmelen og drømt om å reise gjennom rommet
for å utforske månen og planeter, som alltid har fanget fantasien.
Forskere sier at det tar mange år før romferd blir en virkelighet.
I oktober 1957 blir det virkelighet
da Sovjetunionen skyter opp satelitten Sputnik.
SOVJET SKYTER OPP SATELLITT
President Eisenhower og andre talspersoner
har prøvd å dempe frykten
skapt av Russlands gjennombrudd
innen satellitter og interkontinentale missiler.
Oppskytingen av Sputnik-1 og folks traumatiske reaksjon
gir amerikanere helt nye problemer.
Romalderen har blitt den kalde krigens nye grenseland.
EISENHOWER ETABLERER ROMFARTSBYRÅ
Vi har et av de største oppdragene som er gitt det moderne mennesket.
Utvidelse av kunnskapen om rommet, utvikle og føre farkoster
som kan frakte instrumenter og mennesker gjennom rommet,
bevare USAs rolle som leder
innen vitenskap og teknologi i luftfart og romfart.
RUSSLAND SENDER MANN I BANE
Man forventet at første menneske i rommet ble russisk.
Men Washington mislikte nyheten.
USAs program for romferd
ligger minst åtte måneder bak Sovjets.
Nå er det tid for lengre steg. Tid for et nytt amerikansk foretak.
Tid for at nasjonen tar en ledende rolle i romfart,
som på mange måter kan ha nøkkelen til framtiden vår på Jorda.
Jeg mener at denne nasjonen bør forplikte seg
til å oppnå målet før tiåret er omme
og lande en mann på månen og sende ham trygt tilbake til Jorda.
USAs astronautgruppe ble økt til 16 i dag med ni nye medlemmer.
Det ble spesifisert at de blir trent for turer til månen.
9 slutter seg til astronautene i månekappløpet
Mens flere instrumenter med "Lagd i USA" på
dukker opp i rommet rundt Jorda,
merker romfartsbransjen en forretningsaktig optimisme.
I representanthuset og senatet
har komiteene bedt en fra romfartsorganisasjonen
fortelle dem at han trenger mer penger, og han sier nei.
Arbeidet har gått bra med dette budsjettet.
Den mannen er Wernher Von Braun, sjef for hærens rakettgruppe
som blir overført til National Aeronautics and Space Administration
kjent under intitialene NASA.
Jeg blir ofte spurt grunnen til at mennesket skal dra ut i rommet.
Det er visst en populær tanke i en tid med elektroniske mirakler
at mennesket raskt blir foreldet.
Mennesker i rommet mener enkelte er en usikkerhet og en plage.
Utstyr kan utformes for å reagere på mange kjente
og færre forventede situasjoner eller hendelser.
Men mennesker kan observere, samle fakta og reagere på det uventede.
Denne romfarkosten bygd av amerikansk industri for NASA
blir skutt opp i rommet fra Cape Kennedy om noen dager.
Den har ingen astronauter,
men dette er en av de viktigste romferdene,
for dette er Apollo, den første i en familie romfarkoster
utformet for å frakte amerikanere til månen før 1970.
Mange av systemene flyr i rommet for første gang i denne romfarkosten.
Etter at oppskytingsfarkosten har gitt oss riktig hastighet,
skilles kommandomodulen og servicemodulen fra farkosten.
De har en vinkel nedover omtrent som dette.
Denne motoren, som vi skal bruke for å få astronautene
til Jordas overflate,
og også i senere ferder sende astronauter i bane rundt månen
og føre dem hjem fra bane rundt månen, får sin første testflygning.
Fra kontrollsenteret i Houston skal Glynn Lunney styre flygningen.
Vi utfører den første Apollo-testen, Apollo-Saturn 201,
fra dette kontrollsenteret i Houston i Texas.
Heretter blir Apollo-ferdene etter oppskyting styrt fra dette senteret.
Vi har trent senteret de siste månedene,
og vi er klare til å fly.
Astronauter som forbereder seg på måneferd,
har et sammensatt treningsprogram
som skal gi dem kunnskap om forholdene de vil møte
under ferden til månen.
Det er én måte man kan gjenskape følelsen av vektløshet på,
og det er i dette flyet.
Jeg vet ikke hvis jeg snakker klart, men snart går vi over toppen.
Og når vi gjør det, skal jeg sveve, og...
Jeg starter. Det er fantastisk. Det er utrolig!
Det er en utrolig følelse. Jeg kan ikke styre meg selv.
Alt støvet flyr med meg. Jeg er oppe og kan ikke styre meg selv.
To år med arbeid dag og natt, og måneder borte hjemmefra.
Disse mennene har en stor jobb. Det er overhodet ikke enkelt.
Alle lurer på
hva hustruene og barna deres synes om ønsket deres om romferd.
Min kones holdning har vært den samme som da jeg fløy.
Hvis det er dette jeg ønsker å gjøre, så støtter hun og barna meg.
Kona mi er enig, ellers kunne jeg ikke vært her.
Hun støtter meg hele veien. Guttene er for små til å forstå det,
men de vil nok mene det samme.
Mrs Grissom, håper du at han er den som klarer det?
Jeg vet ikke.
Hva ville du synes hvis det var din kone? Jeg vil at noen svarer på det.
-Svare på hva? -Hva om det var motsatt?
Hvis din kone skulle dra ut i rommet, hva ville du synes om det?
Månen er et nødvendig første steg for å utforske planetene.
Å fly menn dit og trygt tilbake igjen i dette tiåret
er målet til NASAs Apollo-prosjekt.
Ferdene til Mercury og erfaringen fra Gemini
har ført landet til neste store milepæl,
den første Apollo-ferden med tre menn.
Dette er mennene som deltar.
Kommandopilot Virgil Grissom. Mercury, Gemini og nå Apollo.
Hans tredje romferd. En av de sju originale astronautene.
Sjefspilot Edward White.
Han blir husket for spaserturen under Gemini 4.
Han har spesialisert seg på datamaskiner før romferden.
Astronaut Roger Chaffee får det tredje Apollo-setet.
Han har fokusert på flyplan og eksperimenter.
Alle i romfartsprogrammet har spurt om dette,
og det er trolig det vanskeligste spørsmålet å svare på.
Og det er litt banalt.
Det er en ny fase innen utforskning.
Man kan si, selv om det høres trivielt ut, at det er der.
Vi forsømmer plikten som mennesker hvis vi ikke prøver å granske det.
Vi forbedrer våre tekniske evner.
Vi bygger nytt utstyr som har et uendelig antall bruksområder på felt
som vi ikke kan forestille oss nå.
Ingen kan spå hva det vitenskapelige aspektet blir.
Noen av de grunnleggende geologiske tingene vi kan finne der,
som for lengst er ødelagt av været Jorda,
kan gi oss innsikt i universets eller solsystemets fødsel.
Du fløy i Mercury og Gemini, og nå flyr du i Apollo.
Frykter du muligheten for en katastrofal svikt?
Nei, man må glemme de tankene.
Det er så klart alltid mulig at man får en katastrofal svikt.
Det kan like trolig skje på den siste som på den første,
så man planlegger best mulig for å takle alle eventualiteter.
Og man får et godt trent mannskap og flyr.
27. januar 1967 Tre uker før oppskyting.
Mannskapet på Apollo 1 går om bord for å på øve oppskyting.
Vær så god.
Har alle de tre astronautene
koblet S-bånd til Black 3?
-Jepp. -Gjenta?
Hvordan skal vi komme til månen hvis vi ikke kommuniserer her?
De hører ingenting du sier. Dette er kommandopiloten.
En, to, tre, fire, fem. Fem, fire, tre, to, en.
Kan vi få bekreftet at alle tre er i S-båndmodus?
Flammer!
Vi har en kraftig brann! Vi brenner opp!
Kan dere gå ut nå? Bekreft det?
Rampesjef, gå inn og hjelp dem.
Rampesjef, hørte du dem?
-Mannskap, fikk vi bekreftelse? -Gus, hører du oss?
Rampesjef?
Klokka 7.12. Dette er sist nytt.
Det har brutt ut brann på Apollo-rampen ved Cape Kennedy,
og minst én person er død.
Her kommer det mer nytt.
Astronautene Virgil Grissom, Edward White og Roger Chaffee ble drept
i en brann under en øvelse på oppskyting av Apollo-romferden
de skulle gjennomføre den 21. neste måned.
Det er få detaljer, men de døde er oberstløytnant Virgil Grissom,
en av de sju Mercury-astronautene.
Svært godt kjent.
Oberstløytnant Edward White II, den første på spasertur i rommet,
og kapteinløytnant Roger Chaffee, som skulle på sin første romferd.
Romfarkosten var 66 meter over oppskytingsrampen
og var koblet til en Saturn 1B-oppskytingfarkost.
Lukene på farkosten var stengt.
Man ble hindret av tykk røyk da man fjernet lukene.
Innen noen timer var granskingen i gang.
Opptak av telemetri ble beslaglagt.
Man tok fototgrafi av alle brytere og ventiler inni kabinen.
Øyenvitner ble bedt om å gi forklaring raskt,
og rett før klokka to
ble likene av Grissom, White og Chaffee fraktet ned.
Med månen synlig over og en blå himmel med skyer,
den månen han håpet å lande på,
begraves Virgil Gus Grissom
på Arlington nasjonale kirkegård.
De sørgende inntar plassene sine. Familiene står på siden.
Mrs Grissom og de to sønnene.
President Johnson sa:
"Tre tapre unge menn ga livet i nasjonens tjeneste.
Vi sørger over tapet og tenker på familiene."
På grunn av tragedien
er Apollo 1-romferden utsatt på ubestemt tid.
Romfartsprogrammet startet i 1958 under president Dwight Eisenhower.
NASAs formål er å få ny kunnskap om universet som vi lever i.
Vi nærmer oss Kennedy romfartssenter.
Det første store bygget kalles CIF
og er det sentrale instrumenteringsanlegget.
NASA skjøt opp ubemannede testferder.
20n måneder etter Apollo 1-brannen
er første bemannede Apollo-ferd.
I kveld kommer gjenopptakelsen av landets driv mot månen.
En driv som ble stoppet av katastrofen for nesten to år siden.
Hele Apollo-programmet er gransket, og farkosten er bygd om.
Arbeidet er gjort og forsøket på å nå månen før russerne
fortsetter i morgen tidlig med oppskytingen av Apollo 7.
Tolv, elleve, ti, ni, tenningssekvens starter.
Fem, fire, vi har tenning, vi har oppskyting.
Ferden blir bare eksotisk ved at det er en første testferd.
Den er en utholdenhetstest.
10 dager og 19 timer i bane mens mannskapet tester Apollo 7.
Vrir den grundig opp
for å sjekke at den er klar for mer krevende romferder.
Jeg forstår, mr Tinnen, at blant utstyret om bord
er det tv-kameraer.
Kan du fortelle om det?
Det blir et lite, bærbart kamera om bord.
Fem-seks ganger under ferden etter kaptein Schirras skjønn
blir det brukt til å vise astronautene jobbe i romfarkosten.
Her kommer et bilde, og det er hvitt. Vi ser Eisele.
Et fint bilde. Det ser rett opp, og han er ganske tydelig.
La oss se på det.
Det er Donn Eisele som snakker og holder en plakat.
Jeg kan lese den. "Apollo-rommet høyt over alt."
Det stemmer.
Og der har vi ham. Der ser at han jobber hardt.
Mens han driller styrkene.
Som dere ser, har vi våre lettere stunder.
Dere ser kanskje at vi har opp- og nedturer.
Neste gang må vi få bedre materiale eller bedre forfattere.
Dere vet hvorfor vi er her. NASA var ikke fornøyd med showene.
Jeg syntes vi var morsomme.
Tuller du? Vær glad dere ikke ble tatt av skjermen halvveis i ferden.
Men oppdraget vårt var vellykket.
Vellykket? Så du seertallene? Det holder ikke.
Folk må ha begeistring og latter. Tro meg.
Hvorfor har jeg vært stjerne i 25 år?
Flaks?
Pass deg, ingen liker en smart astronaut.
Borman, Lovell og Anders gjør seg klare for Apollo 8.
For første gang sender NASA en bemannet farkost
ut av jordas tyngdekraft og i bane rundt månen.
Mr Schneider, kan du fortelle om milepælene til Apollo 8?
21. desember vil Saturn V-raketten plassere romfarkosten
i en 150 km høy bane rundt Jorda.
Omtrent to runder senere, 2 timer og 50 minutter senere,
vil siste trinn i Saturn V-raketten antenne igjen
og sette farkosten på en bane som fører den ut til månen.
På baksiden av månen, hvis det går som vi forventer,
vil mannskapet starte framdriftssystemet på farkosten
og plassere seg i en elliptisk bane på 100x270 km rundt månen.
Vi har planlagt denne romferden i årevis,
og iblant når man hører om noe så lenge,
tror man målet bare er akademisk.
Man forstår ikke at man skal prøve på noe som dette.
Nå snakker vi ikke om noe i framtiden,
men om noe her og nå.
Du kan bli den første på månen. Hva synes du personlig om det?
Jeg har samme ønske som alle astronauter.
Vi ønsker alle å ta den turen.
Men jeg mener ferden blir oppnådd med lagarbeid.
Enten vi er her på Jorda, eller vi er i kapselen,
eller faktisk går ut på månens overflate,
så er lagarbeid det viktigste.
Frank, russerne har antydet at noen livsformer de hadde i Zond 5,
gjennomgikk store endringer.
Tar dere på grunn av dette ekstra forhåndsregler med strålevarsling?
Jim har leverproblemer, og Bill Anders er strålingsekspert,
så jeg kan sende spørsmålet til dem.
Jeg har ikke hørt om hva russerne flyr.
-Skilpadder. -Vi hadde problemer med skilpadder.
-Vi hadde dem først. -Den analysen jeg kjenner til
om stråling i og rundt månen, sier det er et ubetydelig problem.
Det er en følelse av selvsikkerhet og at alt kommer til å gå bra.
Men under det rolige ytre er det bekymring.
Få her er enig med en leder som sa
at ferden ikke hadde spesiell betydning.
Mennesket skal forlate planeten for første gang.
Det er liten fare for en svikt,
men hvis det skjer, kan mennene gå tapt,
og det blir en katastrofe for romfartsprogrammet.
Men hvis ferden er vellykket,
vil den vise at vi ligger foran russerne i kappløpet mot månen.
Det kan betyr mer penger til romfartsprogrammet.
Alle her vet det, men alle er rolige og selvsikre,
men også bekymret.
I 1961 lovet president Kennedy, så langt man kan love noe,
at amerikanerne skulle ha en mann på månen innen 1970.
I dag fra Cape Kennedy tar man et stort steg mot det målet.
Dagens plan er å sende tre menn i bane rundt månen ti ganger.
De vil se de 40 prosent av månen som mennesket aldri før har sett.
Når man er i romfarkosten, lukene er lukket, motorene starter
og støttearmene går ned, så går det enten bra eller ikke.
T minus 15, 14, 13, 12, 11, 10.
Ni. Tenningssekvens har startet. Motorene er armert.
Fire, tre, to, en, null.
Og der er flammene fra de fem motorene.
For et fantastisk skue. Det blåser oransje flammer alle veier
fra under den raketten.
Den går veldig sakte mens bunnen på raketten brenner sterkt
mot Florida-himmelen og den går forbi tårnet.
Oppskyting. Klokken går.
Raketten har gått klar av tårnet og er på vei mot månen.
Der går Saturn V-raketten som fører mennesket til månen.
Vi er alle stolte nå.
Mrs Lovell, etter å ha sett de to forrige oppskytingene fra Houston,
hvorfor kom du til Cape for første gang?
Det var noe vi burde dele som familie, og Jim ønsket oss her.
-Var det annerledes enn første gang? -Ja.
Hvordan da?
Jeg kan ikke forklare det.
Jeg var her for å se det selv, så derfor føles det annerledes.
Venter barna på gavene til han er tilbake?
Nei. Vi feirer en normal jul med barna første juledag.
Denne ferden er full av "livskritiske punkter".
Det er de punktene der hvis noe går galt,
en rakett starter eller ikke starter,
så setter det astronautenes liv i fare.
Det første er oppskytingen.
Det andre er etter to runder rundt Jorda, over Stillehavet,
da de satser på en bane til månen
og starter på ferden til månen.
Når Saturn IV B, det tredje stadiet i hjelperaketten,
starter for å sende dem ut i rommet.
Saturn IV B-raketten er aldri startet to ganger i rommet med menn om bord.
Er den for kraftig, vil den sende dem i en vill bane her ute.
Forstår de yngste noe om hva som foregår?
Overraskende mye. Fireåringen sa faktisk:
"Skal han gå rundt månen ti ganger?"
Jeg ante ikke at han forsto så mye.
Og i går hørte han nyhetene og sa: "Mamma, er det farlig?"
-Hva sa du? -"Nei, pappa er trygg, Eric."
Senteret i Houston sier at alle er klare
for bane rundt månen med Apollo 8.
Om få minutter, nær enden av andre runde,
tennes J2-motoren på tredje trinn på Saturn V i fem minutter.
Dette vil sende farkosten i en bane rundt månen.
Apollo 8. Houston. Over.
Apollo 8 har fått vite at forbrenningen ser bra ut.
Mottatt, vi spoler tilbake opptakeren, og vi har TLI.
Hvert minutt har flysjefen bedt hjelperakettmannen
i kontrollsenteret om en status.
30 sekunder til TLI.
Apollo 8, det er 20 sekunder til antenning.
Merk av. Det ser veldig bra ut.
Og Mike Collins sier det er 20 sekunder til antenning.
Mottatt.
Og han teller.
Antenning.
Mottatt, antenning.
-Vi ser antenning. -Apollo 8, Houston. Du ser bra ut.
Denne stigningen er omtrent 240 km i minuttet.
Mannskapet på tre reiser raskere enn noe menneske har fløyet.
Apollo 8. Bane og veiledning ser bra ut.
Hold pusten litt til. Raketten har litt tid igjen.
Raketten går veldig jevnt og på full kapasitet.
Flydynamikken viser at vi er helt nominelle.
Midt i blinken.
Flydynamikken viser at vi ser bra ut. De føler med på kraftøkningen.
Apollo 8, Houston. Det ser bra ut her, midt på linjen.
Mottatt, Apollo 8.
Bane, veiledning, flydynamikk.
Alle foran i kontrollsenteret er fornøyd.
-Det inkluderer hjelperaketten. -Der har du det.
De er på vei til månen.
En av de mest kritiske fasene er nå over.
Romfarkosten er over 110 000 km og på kurs mot månen.
Den ruller sakte for å fordele varmen fra sola over kapselen.
Man beregner at Apollo 8 er i nærheten av månen
med under tre minutters avvik.
APOLLO 8 HJEMMEVIDEO
Dere har nettopp hørt en sending med historie.
Vi har menn på vei til månen, og på dette tidspunktet er de trygge.
Apollo 8 skal bare fly 4300 km/t
når månens tyngdekraft griper den
og trekker Apollo 8 mot menneskets første møte med et himmellegeme.
Herregud! Se på det bildet der borte!
Der kommer Jorda fram. Det er vakkert!
Gi meg en rull med fargefilm.
Så fint. Hvor er den?
Fort.
Bare gi meg fargefilm.
Jeg tenker at hvis jeg er en ensom reisende fra en annen planet,
hva vil jeg synes om Jorda fra denne høyden?
Om jeg tror den vil være bebodd eller ikke.
Du ser ingen som vinker, er det hva du sier?
Jeg var nysgjerrig på om jeg ville lande på den blå elle brune delen.
Du får håpe at vi lander i den blå delen.
Vi er tilbake 30 minutter over timen den 24. desember,
og det er en uvanlig julaften for nasjonen og verden.
Det er første dag noen gang
at vi har mennesker i bane rundt månen.
Og i kveld gir mannskapet på Apollo 8 et julaftenprogram fra himmelen.
Millioner av seere i hele verden så sendingen fra banen rundt månen.
Det ble datidens største fjernsynspublikum.
Apollo 8, Houston, over.
Houston, dette er Apollo 8 med kamera på.
Velkommen fra månen, Houston.
Noe dere ikke kan se fra Jorda,
er de lyse kratrene som dekker månens overflate.
Månen er noe annerledes for hver og en av oss.
Mitt eget inntrykk er at det er en stor, ensom
og ubehagelig eksistens.
Vi nærmer oss soloppgang på månen.
Og for alle menneskene på Jorda
har mannskapet på Apollo 8 et budskap som vi vil gi dere.
I begynnelsen skapte Gud himmelen og jorden.
Gud sa: "Det skal bli lys!" Og det ble lys.
Og Gud skilte lyset fra mørket.
Gud kalte lyset dag, og mørket kalte han natt.
Gud sa: "Vannet under himmelen skal samle seg på ett sted."
"Det tørre landet skal komme til syne." Og det ble slik.
Gud kalte det tørre landet jord.
Og fra mannskapet på Apollo 8 sier vi god natt, lykke til,
god jul og Gud velsigne alle dere på den gode Jorda.
Dette er Sidney Lazar i Rockefeller Center.
Vi stoppet noen på vei hjem denne julaften
for å spørre hva de syntes om USAs nyeste prestasjon i rommet.
Hva syntes du da du fikk vite at vi hadde menn i bane rundt månen?
Jeg syntes det var en fantastisk prestasjon.
Jeg mener det ikke var noe alternativ til å prøve på det
før russerne gjorde det, både med tanke på propaganda
og for å hindre at de bruker den som en maktbase i framtiden.
Mange sier at denne innsatsen har kostet for mye.
At pengene trengs her. Hva synes du?
Nei. Det er den største prestasjonn mennesket har hatt til nå.
Det er allerede ett positivt resultat fra Apollo 8-ferden,
og vi bør melde fra om det for å dokumentere historien.
I London innrømmer foreningen for flat jord
at de må ta en ny titt på ting.
Den episke ferden til Apollo 8 for å bryte månegrensen
viser at mennesket nå har evnen til å sveve så høyt og langt
som drømmene strekker seg.
I rommet testet Apollo 9 og 10 bemannet drift av Apollo-farkosten.
9, i bane rundt Jorda og 10 i bane rundt månen
der LEM steg ned til under 15 km fra månens overflate.
Nå skal vi utfordre teknologien og lande en mann på månen.
-Ville du bodd på månen? -Ja.
-Og være en av de første som dro? -Ja.
Hva med Wade, hva tenker du?
Jeg vil også gjerne være en av de første som drar.
Mrs Hubbard, tror du mange vil være interessert i
å være i den første kolonien?
Jeg leste i dag at 90 000 personer har meldt seg på hos Pan Am
for den første flygningen til månen.
Det vil koste 28 000 dollar per tur.
Og 90 000 mennesker har medt seg på.
SENTERET FOR BEMANNET ROMFERD
MÅNEN BESTÅR AV AMERIKANSK OST
DAGER TIL OPPSKYTING VIL DU VÆRE KLAR?
Dr Von Braun sier at russerne vil lande Luna 15 på månen i morgen.
Han sier også at det trolig ikke er noen inni Luna 15.
Han sier den kan ha evnen til å frakte månejord til Jorda,
men ingen vet noe om den.
Hvis russerne spar opp noe automatisk og tar det med tilbake
så de får den første prøven fra månen, vil du bli skuffet?
Det blir vi nok alle.
Vi vil gjerne komme tilbake med alt vi har tenkt å gjøre på ferden.
Dette er til mr Armstrong.
Det spekuleres om hva første mann vil si når han går ut på månen.
Forbereder du noe, eller blir det forberedt for deg,
eller kan vi få et spontant utbrudd?
Oppmerksomheten under treningen og fram til nå
har ligget på hvordan vi skal gjøre jobben,
og ikke så mye på hva som blir følelsene i øyeblikket.
Jeg tror det er umulig å forutsi.
Romfartsingeniørene og forskerne utformet månemodulen
for den mest følsomme delen av denne ferden:
Sette mennesker trygt ned på en annen planet.
Den er rett under sju meter høy og er vakkert bygd for formålet:
Å lange mykt på månen.
TRENING PÅ MÅNELANDING JUNI 1969
Spørsmålet var hvordan de flyr?
Den gjør en god jobb
med å gjenskape styringen av månemodulen under landing.
Hvis dere vurderer å dra til Kennedy Space Center
for å se ferden til Apollo 11,
bør dere tenke seg om før dere forlater stua og fjernsynet.
Snart vil flere hundre tusen fylle Titusville
og Cocoa Beach for å se ferden.
God morgen! Det er 3 timer og 32 minutter
til mennesket starter på sitt største eventyr.
Gjennom en milliard år.
For klokka 9.32, om 3 timer og 32 minutter,
her i Florida på Kennedy Space Center
vil mennesket skyte seg opp til månen og forvente å lande der.
Sambandssjef.
-Vi har automønstrene. -Mottatt.
-Er begge datamaskinene i gang? -Bekreftet.
FRO bekrefter, klar for oppskyting?
Det er anslagsvis over en million mennesker i området
rundt Brevard County for å se oppskytingen.
Alt er i rute.
Armstrong svarte på lykkeønskningene: "Tusen takk.
Vi vet det blir en god ferd."
Bekreftet, klar for oppskyting.
-SRO bekreftet. -FRO bekreftet.
-LOM bekreftet, klar for oppskyting. -Vi er nede i 12, 11, 10, 9,
tenningssekvens starter, vi bør se flammer.
-Fire, tre, to, en. -Mottatt, oppskyting.
-Oppskyting. -Mottatt.
Og vi har oppskyting!
Den store halen passerer tårnet.
Hun stiger! Hun dreier for å gå klar av tårnet.
Hun letter. Vi er klar av tårnet.
Vi begynner å merke det første brølet!
Jeg ser henne stige nå, mens hun går inn i rullingen
som hun bør fullføre.
Vi forventer å høre fra astronautene når landmassen begynner å riste.
Av kraften mens den deler skyene.
-Vi har sluppet skjørtet. -Mottatt, vi bekrefter det.
Det er mennene i rommet, på vei mot månen.
Houston. Apollo 11. Saturn ga oss en fantastisk tur.
Mottatt, 11. Vi videreformidler det, og dere er godt på vei.
Vi hadde ikke tid, Houston, til å snakke om utsikten fra vinduet
da vi klargjorde LEM-utsendelse.
Men fram til da
så vi hele den nordlige delen av den opplysten halvkulen,
inkludert Nord-Amerika, Atlanteren, og Europa og Nord-Afrika.
Det meste av USA var klart.
Jeg forstå det slik at Neil ørten kilometer unna
spådde at regnbygene her ville slutte snart.
-Hva synes du om det? -Det er normalt for ham.
-Normalt? -Ja.
-Gjør han alltid sånt? -Ja. Han vinner som regel.
Hvilke planer har du for Neil når han kommer tilbake?
-En rolig utflukt, eller? -Vi har ikke lagt noen planer ennå.
De må komme tilbake.
Apollo 11, hvis dere er interessert i nytene, så har jeg et sammendrag.
Jodrell Bank-radioteleskopet sluttet å motta signaler fra russernes
ubemannede månefarkost klokka 5.49 i dag.
Og en talsmann sa at det virket som om Luna 15-farkosten:
"Har gått forbi månen."
Hva synes du om romprogrammet?
Jeg er begeistret for det, og jeg vet at mange tenåringer
er begeistret for det, for det er alle jeg har snakket med.
Judy og jeg snakket med to gutter,
og de spurte hva vi ville gjøre når vi så noen gå på månen?
Og jeg sa: "Kanskje vi bare skriker
eller det er så spennende, eller vi bare gråter."
100 timer ut i ferden gjør Armstrong og Aldrin seg klare
til å skille fra månemodulen.
Dette er Apollo-kontrollen. Vi er nå 6 minutter og 8 sekunder fra tenning.
Houston, dere er klare til å skille.
Ta det rolig på overflaten. Hvis du puster og peser, kjefter jeg.
Ok, Mike.
Det har blitt ganske stille her.
Flysjefen Gene Kranz ba nylig alle om å sette seg
og være klar for det som er i vente, og han avsluttet med:
"Lykke til, alle sammen."
4-0-0-0-0-0...
1-0-7-1-1-3-0-0-0.
Ingen PDI pluss 12.
Vi har Jorda rett utenfor vinduet.
Programalarm. Houston, ser dere vår DELTA-H?
Det er en 1202, 1202.
En 1202-alarm betyr at datamaskinen er overbelastet.
Hvis de ikke kan fikse det, blir landingen avbrutt.
-1202-alarm. -1202.
-Vent. -1202-alarm.
Det ser ut som den løper sammen.
-Hva sa du? -1202-alarm.
Gi oss en lesing av 1202-programalarmen.
Det er overflyt. Hvis det ikke skjer igjen, går det bra.
Det skjedde ikke igjen. Vi er klare.
De fikk en alarm i systemet.
Vi har klarsignal med alarmen.
-Vi har klarsignal. -Klarsignal?
Hvis den ikke gjentas, har vi klarsignal.
Eagle, du har klarsignal for landing.
Mottatt. Klarsignal for landing. 900 meter.
De kommer til et punkt med det passende navnet "siste ås",
en 90 meter høy ås rett under dem.
Det er veldig mange nye ting som skjer under denne ferden.
Mange nye ting som aldri før er prøvd.
Nedstigning og landing.
Det er store farer, tross det beste teknologien vår får til,
og teknologien vår er veldig bra.
De har 70 sekunder der de kan endre landingssted.
Så ta en god titt på det.
-Vi er klare. Høyde 2800 meter. -Det ser bra ut.
Vi er nå i innflygninssfasen.
Fallhastigheten er litt over 150 km/t.
De bør være innen 8 km av landingsplassen.
De bør få en god titt på den nå.
Vi faller i 8,2 meter i sekundet, 7,6 meter i sekundet.
-600 meter. Inn i AGS, 47 grader. -Mottatt.
-De går ned. -600 meter, 47 grader.
13 framover.
Ti minutter og 30 sekunder. 2,7 meter i sekundet.
Vertikal fart 109 meter.
Armstrong flyr månemodulen manuelt og unngår steiner på landingsplassen.
De har lite drivstoff og 60 sekunder før de må avbryte.
Den eneste meldingen nå er drivstoff.
Lavt nivå.
-Og etter 60. -Mottatt.
60 sekunder.
11 fram, går rolg ned. 60 meter. 4,5 ned, 5,5 ned.
50 meter, 6,5 ned. 5,5 ned. 9 fram.
23 meter, ned 0,5.
-Hvordan ser marginen ut, Bob? -Den ser bra ut. Vi har 4,5.
87 meter og nedstigning på 30 cm i sekundet.
82 meter.
-Hvordan er drivstofet? -Vent litt.
Ok, Edwin. Dette ser ut som et bra område.
Jeg har skyggen der ute.
Vent i 30.
Fram. Fram.
30 sekunder.
Bra. 12 meter, ned 2,5. Vi virvler opp litt støv.
10 meter, 2,5 ned. Svak skygge.
4 fram. 4 fram. Driver litt til høyre.
6 meter, ned 0,5. Driver fram litt. Bra.
-Kontaktlys. -Slå av.
Ok, motor stopper.
ACA ut av Detent.
Moduskontroll, begge auto. Overstyring av.
Motorarm av. 413 er inne.
Vi har slått av. Vi mottar at du er nede, Eagle.
Ok, demp praten i rommet!
Houston. Tranquility-basen her. Ørnen har landet.
Mottatt, Tranquility. Dere er på bakken.
Det er mange her som snart blir blå. Vi puster igjen. Tusen takk.
Takk.
-Wally, si noe. Jeg er målløs. -Jeg prøver å puste.
-Det er sannelig noe. Jøss! -Vi får det litt travelt.
Ordne det.
Alle lurte på Armstrongs første ord:
"Dette er Tranquility-basen."
-Veldig rolig landing. -Veldig rolig landing.
Jeg tror det ennå ikke.
Tranquility-basen. Og ørnen har landet.
Hovedarm på. Pass på ventilen.
-Hovedarm går av. -Jeg tar trykkventilen.
De har noen få sekunder til å avgjøre om de vil bli
eller om de vil dra med en gang.
-Ok, T-1. Bli eller ikke? -Bli!
-Veiledning. -Bli!
-Telekom. Gen-C. E-Com. Kirurg. -Bli!
Capcom, T-1 blir.
Vi er nå 106 timer og 27 minutter inn i ferden til Apollo 11.
Og for 15 minutter siden
fra månemodulen på månen
meldte Neil Armstrong at han startet forberedelsene til EVA.
EVA er aktivitet utenfor romfartøyet, eller kort og gått en månetur.
Sørcaliforniere gjør nesten alt i bilen.
Som å dra til kirken, parkere og høre på prekenen i bilen.
Dette er Sør-Californias første drivein-kirke.
Dette er en veldig spesiell dag for dere og hele menneskeheten.
For dere lar mennesket erobre rommet,
og denne dagen sette sine føtter på månen.
Nesten alle i verden ser denne hendelsen på fjernsyn.
Man tror en halv milliard har sett landingen på månen,
og minst like mange vil se måneturen.
Her i Central Park regner det på folk
som er samlet for det som kan kalles en Moon-in.
Alle samles og kikker opp på månen.
Og kanskje om under en time
ser de mennene gå på månen som de kikker mot.
Merkelig. Denne mangelen på lyd er nesten dramatisk, Steve.
Kabintrykket er 0,2.
Luken åpnes.
Ok, du er ikke helt på plass. Hold henne. Dra litt til høyre.
Nå dirigerer Aldrin ham gjennom lukeåpningen.
Han ser ikke hvor han går. Han rygger ut av luken.
Armstrong er ute på terrassen.
Snart bør han slippe kontrollene som slå på tv-en.
Når som helst får vi bilder.
-Fikk du det? -Jeg tar det nå.
Her kommer det. Her kommer fjernsynskameraet.
Mottatt.
Vi får et bilde på tv-en.
Det er mye kontrast, og det er opp ned på skjermen vår,
men vi kan se ganske mange detaljer.
Der er Armstrong. Man ser ham bevege seg.
Ok, Neil. Vi ser deg komme ned stigen nå.
-Der kommer en fot ned. -En fot går ned trinnene.
Ok. Jeg sjekket. Går opp til det første trinnet, Buzz.
Staget har ikke gått så langt, men det er nok til å komme opp.
Jeg går av månemodulen nå.
Det er ett lite steg for mennesket.
Ett stort sprang for menneskeheten.
Armstrong står på månens overflate.
Den 38 år gamle amerikaneren...
20. juli 1969.
VI KLARTE DET!
Han er på månen! Se ham går rundt.
Uoffisiell tid for første steg: 1.09.24,20.
Det er ikke vanskelig å gå rundt, som vi mistenkte.
Det er kanskje enklere enn simuleringene i 1/6 G som vi utførte
i ulike simuleringer på bakken.
Jeg går ut og tar noen av mine første bilder her.
Den har en bar skjønnhet. Det er som ørkenen i USA.
Det er annerledes, men veldig vakkert her.
Det ser vakkert ut herfra, Neil.
Er du klar til at jeg kommer ut?
Han har rundt 1400-BTU. Klart?
Er du klar?
Alt klart. Tåen din kommer snart over terskelen.
Ok. Senk ned pustesystemet ditt. Sånn, du er klar.
Du har tre trinn igjen og så et langt.
Ok, jeg lar den ene foten være der oppe,
og har hendene på fjerde trinn.
ALDRIN PÅ MÅNEN
Vakker utsikt!
Er det ikke utrolig? En storartet utsikt.
Storartet øde.
Neil avduker nå plaketten.
Si fra hvis dere har bilde, Houston.
Vi har et vakkert bilde.
Under står det: "Menn fra planeten Jorda
satte først sine steg på Månen. Juli 1969.
Vi kom i fred for hele menneskeheten."
Den har mannskapets signaturer
og signaturen til USAs president.
Dette er Houston. Kan vi få begge to på kamera et øyeblikk?
-Er de der nå? -De er på telefonen.
-Jeg kobler inn presidenten. -Han kommer på telefonen.
Neil og Buzz. USAs president er på kontoret nå
og vil snakke med dere.
Det ville være en ære.
-Hallo? -Vi er klare med astronautene, sir.
Vær så god.
Hallo, Neil og Buzz.
Jeg snakker med dere på telefon fra det ovale kontor i Det hvite hus.
Jeg kan ikke si hvor stolte vi er av det dere har gjort.
For alle amerikanere må dette være vårt livs stolteste dag.
I ett ubetalelig øyeblikk i hele menneskehetens historie
er alle folk på Jorda virkelig ett.
Ett i stolthet over hva dere har gjort,
og ett i våre bønner om at dere kommer trygt tilbake til Jorda.
Joan Aldrin Edwin "Buzz" Aldrins kone
Pat Collins Michael Collins' kone
Jan Armstrong Neil Armstrongs kone
Tidligere i dag her Chicago
ble astronautene utnevnt til æresborgere.
Hele Chicago stilte opp for Apollo 11-astronautene.
Veteraner her i byen har sett mange opptog.
De sier at entusiasmen som folket viste her,
var den største de har sett på mange år.
Månesteinene, historiens mest verdifulle last, var bevoktet.
NASA-sjefene kunne ikke sette en pris på dem og sa de var uvurderlige.
I tre måneder skal 142 forskere over hele verden studere steinene.
Det har aldri vært en slik hendelsen i vitenskapens historie.
Som så mange steder
er det entusiasme for den største utforskingen i verdenshistorien.
En bragd som selv for fem år siden var nesten utenkelig.
Men det er et spørsmål alle stiller, og ingen klarer å svare på.
Er det verdt det? Kunne pengene blitt brukt her på Jorda?
Dette er Bette Rogge for Channel 7-nyhetene
i Cocoa Beach i Florida.
Møt en av damene i romfartsprogrammet, mrs Driver.
Hvor viktige er kvinnene i dette programmet?
Jeg mener kvinnene er veldig viktige i romfartsprogrammet.
De er involvert i nesten alle faser fra kontor og administrasjon.
Vi har også kvinnelige ingeniører.
Under den første ferden jeg jobbet på, Apollo 8, ble jeg nervøs.
Det handlet om å ta seg sammen. Man var spent.
Og alle var spente.
Men man klarer å fungere. Vi øver så mange ganger
at de virkelige ferdene nesten virker enkle mot simuleringene.
Hvordan føles det å jobbe blant så mange menn i en verden
som vel er dominert av menn?
Den er dominert av datamaskiner og av maskiner generelt.
Ti, ni, åtte, start tenningssekvens.
Seks, fem, fire, tre, to, en, null.
Alle motorene går. Start oppskyting. Oppskyting klokka 11.22 lokal tid.
19. november 1969
Fire måneder etter månelandingen gjentar Apollo 12 ferden.
Alt har skjedd før, så hvorfor er det spennende nå?
For Apollo 11 stoppet alt.
Apollo 12 er mindre interessant.
Så lett godtar menneskeheten det umulige, en mann på månen.
Tv-bildet kommer inn.
Flyplanen krever at Al Bean tar kameraet bort
så vi får bedre bilder.
Og der gjør han det.
-Hvor er Jorda? -Han retter det mot sola.
Hold det denne veien.
Al, vi har et lyst bilde på tv-en. Kan du flytte eller vinkle det ned?
Det kan hjelpe, Houston.
Al, vi har ikke sett noen endring.
Hva med å ha hansken din foran linsen,
men ikke på den, for å se om det endres?
Samme hvor bra ting gikk i dag, er det noen ting som er synd.
Synd at tv-kameraet ikke fungerte,
spesielt siden man nå har funnet en måte
som kunne ha reparert det.
Det er synd at tv-kameraet streiket på månen,
men det ordner seg, for det har fremdeles garanti.
Og på den tiden er det vanskelig å finne en reparatør som rykker ut.
Arbeidsløsheten steg i mars raskere enn noen gang på ti år,
og nå er 4,4 prosent av landets arbeidsstyrke uten jobb.
Noe er i bilindustrien
fordi bilene ikke selger så bra,
og i romfartsindustriene, for etter månelandingen
kuttet man budsjettene.
Til venstre ser dere to av...
Omvisningene på Michoud-fabrikken i New Orleans kan snart ta slutt.
På grunn av nedskjæringene blir de snart nedlagt.
I 1965 hadde vi 12 000 ansatte. Vi jobber nå med 2600.
Du har vært i romfartsprogrammet en stund.
Er det like stor støtte for romfartsprogrammet i dag
som det var for noen år siden?
Med målet om å lande på månen så fremtredende i folks tanker
fokuserte man romfartsprogrammet mot det.
Men nå tror jeg landet innser
de store implikasjonene av hva man kan oppnå
med et mangfoldig, godt organisert romfartsprogram.
Jeg synes det er latterlig!
Bruke alle de pengene. Det er så mange fattige.
De sender noen til månen i stedet for å hjelpe folk her.
Folks interesse for romferd har falt,
og CBS-korrespondenten Bruce Morton beviser det i Houston.
Romfartsbyråets budsjett og antall ansatte har krympet,
antallet entreprenører har krympet,
og offentlig interesse, som gjengitt i nyhetene, har krympet.
54 timer etter oppskyting
av Apollo 13 har astronautene en tv-sending.
Ok, 13. Vi har Freddo på tv.
Jeg er under Jim. Han står faktisk på noe som ser ut som en boks.
Inni denne boksen er månemodulens oppstigningsmotor.
Dere kan forhåpentlig se hånden min på den.
Motoren som vi bruker for å dra fra månen.
Det har vært et bra tv-program. Vi synes vi skal avslutte nå.
Hva synes dere?
Mottatt, det høres bra ut.
Dette er mannskapet på Apollo 13 som ønsker alle en fin kveld,
og vi skal avslutte inspeksjonen av Aquarius og gå tilbake
til en fin kveld i Odyssey. God natt.
Ok, GNC. Har du noen konfigurasjoner?
Nei.
Capcom, vi trenger en røring i H2 og O2 når det passer dem.
Vi har en siste ting, når dere har tid.
Vi vil at dere rører i kryotankene.
Ok. Vent.
Se på O2-mengdene for å se om det blir en stor endring.
Ok, Houston. Vi har fått et problem her.
Dette er Houston. Gjenta.
Houston, vi har fått et problem.
Vi har fått underspenning på en B-hovedbuss.
Vi har mer enn et problem her.
-Vi har mistet brenselcelle 1. -Ok, 13. Vi ser på det.
Vi hadde et høyt smell tilknyttet det varselet.
-Vi har underspenning på Hoved B. -Vi har mistet N2-trykk.
-Hva har dere? -Han snur brenselcellene.
O2-tank 1 svinger.
-Ok, går trykket ned? -373, det har ikke rørt seg.
-Vises det noe sted? -Nei.
-Jeg vil sjekke brenselcellene. -Hvis vi senker N2-trykket...
Lavt trykk på brenselcelle 1.
EPS, EECOMM. Hva med å prøve brenselcelle 1 på Hoved B alene?
13, Houston. Vi vil at dere åpner kretsen til brenselcelle 1.
La 2 og 3 være som de er.
Ok, jeg skal begynne med det.
Og Jack, O2-tank nummer 2 viser null. Fikk du med det?
O2-tank nummer 2 er null.
Ja, det er på grunn av AC.
Jeg ser ut luken, og det ser ut som vi ventilerer noe.
Vi ventilerer noe ut i rommet.
Vi mottar at dere ventilerer.
En eksplosjon har fått en av oksygentankene til å lekke.
De kan ikke bruke motorene på sevicemodulen.
-Mannskapet tror de ventilerer. -La oss tenke på hva det kan være.
GNC, ser du noe unormalt?
Det er en slags gass.
Dette er Apollo-kontrollen etter 57 timer og 46 minutter.
Flygelederne ser på mulige alternativer.
For vi har en oksygenlekkasje i servicemodulen.
La oss ikke foreta unødvendige manøvre før vi vet hva problemet er.
Her er en nyhetsmelding om Apollo 13 med vitenskapsredaktør Jules Bergman.
Apollo 13-farkosten har fått en stor elektrisk svikt.
Sekunder etter at de inpiserte månemodulen
dro Jim Lovell og Fred Haise til kommandomoduelen
og hørte et høyt smell
fulgt av strømstans i to brenselceller.
De så også brensel, antagelig oksygen og nitrogen,
lekke fra farkosten, og målerne for de gassene viste null.
Trykket i O2-tank 1 er helt nede på 297.
Vi bør bruke månemodulens systemer.
Ok, Jack. Det ser ut som O2-tank 1 har et trykk på rett over 200.
Vi bekrefter det, og det gjør også temperaturen.
Ser det ut som det faller?
Det går sakte mot null, og vi tenker på månemodulen som livbåt.
Teknikerne hos North American Aircraft,
som bygde kommandomodulen, sier
at ved å bare bruke én av tre brenselceller
er det for lite kraft
til å starte raketten i kommandomodulen for å endre bane.
Vi vurderer å bruke månemodulen som livbåt.
Man vurderer en prosedyre kalt "månemodul-livbåt"
der man bruker raketten i månemodulen.
Vi har 15 minutters strøm i kommandomodulen,
så vi vil at dere gå over i månemodulen og får strøm i den.
Uten alle brenselcellene er månelanding utelukket,
og problemet blir å få nok strøm
til å starte motoren om bord og få dem tilbake til Jorda.
Noe som vi har sett, og det har blitt tradisjon,
er er å vise kontrollrommet
der flygelederne er.
Men det er ti ganger flere folk rundt det rommet i støtterom.
Det er trolig tusen personer som jobber med hver del av ferden.
Vi må koble fra batteriet og gjøre det gjennom månemodulen.
Det vil slå av COMM og alt.
Er alle klare til å slå av COMM i CSM, GNC?
Alt sentreres rundt flysjefen,
der Glynn Lunney og to andre flysjefer,
Gerry Griffin og Milton Windler, styrer alt
og sjekker alt for å se hva som kan gjøres
for å rette opp i situasjoner.
Rundt 50 000 km fra månen
og i full fart mot den
vil mannskapet svinge bak månen, utenfor kontakt med Jorda,
og starte den eneste motoren de har igjen, nedstigningsmotoren.
Situasjonen er ekstremt kritisk, og vi følger den hele tiden.
Hva skjedde?
Hva var det store smellet som røk brensecellene og servicemodulen.
Og får vi vite det?
Servicemodulen skal dumpes og brenner opp i Jordas atmosfære.
Lovell og Haise hadde krøpet tilbake.
Da de kom inn igjen, hørte de et høyt smell. En eksplosjon.
Det skjedde i servicemodulen
som har oksygen til å puste, hydrogen og oksygen
til brenselcellene, strøm til å starte motoren
som gir dem radio, lys og alt for å leve i kommandomodulen.
La meg først si at vi i bransjen har trolig hatt den lengste natten
i romfartsprogrammet på lenge.
Teamet mitt kom på vakt i går. Vi skulle gå på vakt klokka 22,
og vi kom til kontrollrommet en halvtime før.
Vi hadde avsluttet tv-sendingen da vi fikk et problem.
Jeg var ikke ved konsollen og hørte ikke samtalen
da vi fikk problemet.
Siden da har teamet mitt jobbet med ikke hva som skjedde der,
men hva vi skulle gjøre med det.
Vi vurderer en brenning på 79 pluss 30
for å få en raskere retur til Jorda med månemodulens motor.
Apollo 13 har gått rundt månen
og hatt høyeste fart siden katastrofen i servicemodulen.
De har kontakt med Houston og klargjør neste trinn:
Å starte nedstigningsmotoren igjen.
Brenningen i 4 minutter og 20 sekunder
skal sende astronautene til
en landing i Sør-Stillehavet sørøst for Samoa.
Veiledning fra flygesjef.
Når under aktiveringen vil vi endre D-kurven til 1,4 grader?
Rett før manøveren.
Vi vil ha det i god tid før flygning, rundt 20 minutter.
Kan jeg låne den? Geoffrey, du sitter der.
Jeg starter med modellen og gir den til deg.
Send meg modellen. Den modellen.
-30 sekunder! -Fort, fort.
Alle flygeledere, vi er på side 12 av aktiveringen.
La oss se på hvorfor de må bruke motoren.
Den eneste motoren som fungerer i hele romfarkosten for øyeblikket,
er den der.
Månemodulens nedstigningsmotor.
De bruker bare motoren i 4 minutter og 24 sekunder.
Det er motoren de må bruke. Denne motoren er ubrukelig.
De kan ikke bruke motoren,
for de vet ikke hvordan kontrollene er.
-Jim, du kan starte brenningen. -Mottatt, starter brenningen.
-Vi har tenning. -Mottatt.
-Bakken bekrefter tenning. -Motorer på.
Vi brenner, 40 prosent.
CO2 er lavt.
Hva med andre data?
Alle ECS-parametre er lave.
Oksygen, vann og CO2.
Under tre minutter igjen.
-Hvordan ser det ut? -Bra.
Mottatt. Det ser bra ut her.
Hvordan ser det ut?
-Er det stabilt, kontroll? -Det ser bra ut nå, flygning.
Motor 1 slås av om 10 sekunder.
-Minner om at motor 1 skal slås av. -10 sekunder igjen.
Slå av!
Mottatt, slår av.
-Motor av. -Mottatt.
Det var Jim Lovell som medte at motoren er av.
Det var en god brenning.
Gudskjelov for det.
Som vi sa tidligere, hvis noen kan komme tilbake, er det disse tre.
Jeg tror den store faren nå er hvis noe annet går galt.
KLAR TIL Å LANDE
Huset og Senatet vedtok resolusjoner som ber folk be for astronautene.
Tidligere på dagen fjernet de unødvendig utstyr.
De dumpet servicemodulen og tok bilder av skadene.
Og nylig dumpet de Aquarius,
som ga dem liv gjennom de lange dagene og nettene
på vei ned fra katastrofen mandag kveld.
Mennene i romfarkosten er ok og skipet er på vei hjem,
men Apollo 13 går fremdeles på stram line i rommet.
De tror kommandomodulen er intakt, men de må være bekymret for
om eksplosjonen skadet varmeskjoldene
som de er avhengige av for å tåle nedstigningen i 3000 grader.
Romfarkosten vil miste signal i 4,5 minutter under nedstigningen.
Verden venter på at astronautene gjenopptar radiokontakt.
Vi vil bare vite om varmskjoldet ble skadet av eksplosjonen
når de får radiokontakt igjen om rett over to minutter.
Etter en tur med flere tekniske mirakler
der man la vekk regelboka,
stolte på mennene på bakken og fløy i blinde der oppe
har de noen minutter igjen før de er i sikkerhet på Jorda.
Og foran seg har de de siste viktige testene.
Vi blir revet med av å høre på mannskapet,
og av det at de flere ganger har vært døden nær.
Nå som de skal inn i Jordas atmosfære,
hjelper det ikke at det er gjort før.
Når man er på vei ned,
er overlevelse alt som betyr noe.
Ett minutt igjen til radiokontakt.
Dette er Reid Collins fra CBS News.
Innen 30 sekunder bør vi få kontakt med Apollo 13
mens den går gjennom atmosfæren
og forhåpentlig bremser ned på rett måte.
Apollo 13 bør få kontakt nå.
Vi venter på meldinger om kontakt med Orion.
De kommer raskere enn ventet.
De kommer fortere enn noen romfarkost noen gang har vendt tilbake.
De bør komme inn i atmosfæren nå.
Nå er øyeblikket her. De siste minuttene til Apollo 13
mens den kommer inn i atmosfæren.
Det beste vi kan gjøre nå, er å lytte og håpe.
Odyssey, Houston. Vi venter.
Ok, Joe.
Der er de!
To gode bremseskjermer.
Vi hører deg, Jack.
-Nå kommer hovedskjermene. -Der er de! De klarte det.
Nå har de tre skjermene åpnet seg. Og de svever stille ned.
Det er et vakkert skue.
Apollo 13 passerer 300 meter.
Passerer 150 meter.
Vi ser plasket.
Jeg er veldig lettet over at de er trygt hjemme.
Jeg vet at folk over hele verden var bekymret for dem der oppe,
og de er sikkert like glade som jeg er.
Det er noe av det mest spennende jeg har sett
da jeg så dem komme ned etter de opplevelsene.
Han er ved mannskapsluken.
Han gjør seg klar til å åpne luken.
Første astronaut klatrer ut av kommandomodulen
og er i flåten.
Første astronaut klatrer om bord. Klar for løfting.
-Første astronaut er på vei opp. -Dette er doktor Paine.
Jeg vil gi en beskjed til alle i kontrollrommet,
som jeg har fått fra USAs president.
Han vil fortelle dere alle hvilken verdsettelse han
og hele nasjonen har for lagarbeidet dere har vist i kontrollrommet,
og si godt gjort.
APOLLO-MANNSKAPET ER USKADD
DE KLARTE DET!
Dette er årsdagen for da mennesket landet på månen,
og romfartsprogrammet har bremset betydelig siden da.
Etter Apollo 14 bygger NASA et kjøretøy
som lar astronautene utforske mer av månen.
TEST AV MÅNEKJØRETØY MARS 1971
Enkelte astronauter er bekymret for
at amerikanerne har tatt romferd for gitt.
Nylige kutt i NASA-personell har gitt en følelse av
at Kongressen også tar romferd for gitt.
Apollo 15-astronautene kjørte og gikk på månen i over seks timer
i den mest spennende utflukten i romfartens historie.
Da de kom fram, slet de med forhjulene på bilen,
men bakhjulene funket, og de kjørte 8 km på månens overflate.
Utsikten var betagende.
Jeg kommer ikke over de lagene i Hadley-fjellet.
Det er spektakulært. Så vakkert.
For en organisasjon! Det er det mest organiserte fjellet jeg har sett!
Etter en vellykket Apollo 16 gjør man klar for
programmets siste ferd. Apollo 17 blir første gang
en sivil astronaut, geologen Jack Schmitt, går på månen.
Gene Cernan, kommandør på Apollo 17, siste bemannede måneferd,
sa nylig: "Dette er ikke slutten på romferd.
Vi begynner å forstå og godta utfordringene
som universet har."
Men selv Cernan innrømmer at hans blir århundrets siste måneferd.
Sjekk av LRV-utstyr. Teppene er 100 prosent åpne.
Jeg har tre målinger, og har drillen, bagen og nøytronfluks.
Jeg tar tv-kameraet.
Ok, mottatt.
Se opp, Gene. Her er den andre biten.
Ok. Jeg har den.
-Hei! Det er oransje jord. -Ikke flytt den før jeg ser den.
Den er overalt!
-Det er den! Jeg ser den herfra! -Den er oransje.
Hvordan kan det være oransje jord her?
Det kan jeg si deg. Vi har oksidering.
Den er oksidert. Gå og hent radaren.
Det ser ut som oksidert ørkenjord. Det er helt riktig.
Apollo 17-mannskapet satte rekord med nesten 30 km på månen.
De tok 110 kg med månesteiner og jord som fremdeles blir studert.
Jeg vil bare si at alle deler av Apollo 17,
eller alle deler av Apollo som har vært vellykket til nå,
skyldes for det meste
de mange tusen i romfartsindustrien
som har gitt mye, utenom hengivelse, innsats
og profesjonalisme for å gjøre dette til virkelighet.
Vi er bare to par med tær her.
Det er mye som må til for å få bilen til å kjøre her ute,
som vi ikke har mye å gjøre med.
For alle i Apollo-programmet
er det veldig nostalgisk at dette er siste måneferd.
Vi innser at det blir etter vår livstid vi lander på månen igjen.
Og når jeg tar menneskets siste steg fra overflaten,
drar vi slik vi kom, og med Guds vilje kommer vi tilbake.
Med fred og håp for hele menneskeheten.
-Motorarm er inne. -Ok, jeg tar sonden.
99, unnagjort. Tre, to, en.
-Tenning. -Vi er på vei, Houston.
Men på en måte blir det ikke én mann som drar til månen.
Hvis vi tar denne avgjørelsen, blir det en hel nasjon.
Det er ikke lenger en drøm, men virkelighet.
Endelig besitter mennesket en rakett som er kraftig nok
til å frakte det ut i rommet.
I framtiden vil en enorm Saturn V-rakett
tordne fra Jorda for å frakte menn til månen.
Der er flammen fra de fem motorene. For et syn.
Det blåser oransje flammer alle veier.
Det er et springbrett til dypere ut i rommet.
Vi har alltid hatt en intens nysgjerrighet,
og jeg tror vi må dra opp der og se hva det er.
Vi må samle denne informasjonen før vi kan dra videre.
I alle tider har månen holdt ut der ute.
Blek og fjern, bestemt tidevann, og trukket i hjertet.
Et symbol, et fyrtårn, et mål.
Da vi forlot Jorda på vei mot månen,
ble jeg imponert av hvor ubetydelig planeten vår er.
Vi tenker at den er et enormt sted som varer evig,
og her det en liten fargeklump mot en svart bakgrunn
som varer evig.
Det ga meg den tanken at mennesker bør prøve hardt
å lære å leve sammen,
og lære å ta vare på denne lille og skjøre planeten de bor på.
Med siste månelanding
er hovedjobben til romfartsbyåret utført, og utført godt.
Nå har det kommet med en plan om en romferge.
En flygende lastebil som skal gå i bane rundt Jorda i lange perioder.
Kjernen i alle religioner, alle vitenskaper og tanker
gjennom mange år har vært spørsmålet om døden.
Og hvis vi blir her på Jorda, er vi dømt.
For en dag vil sola enten eksplodere eller slokne.
Så for å sikre at menneskerasen eksisterer om en million år
eller en milliard år, skal vi sende våre frø ut i rommet
og plante dem i andre verdener.
Dette er ikke slutten. Vi har begynt å krype med Apollo-programmet.
Vi håper at vi kan lære å begynne å gå og fortsette mot framtiden.
Det er ikke slutten. Vi setter ikke rakettene på en låve og lukker døra.
Vi begynner å forstå og godta utfordringene universet har til oss.
Det er en begynnelse.
Oversatt av : Ståle Waren