"Taidegallerioita."
Kun katsot niitä, näet, että ne sulautuvat yhteen niin kuin kirjassa.
Vaikka ei se ole kirja... Voisi kyllä olla, mutta ei se ole kirja.
Olisi ihanaa, jos se olisi kirja.
Pidän kivestä. Se on kovaa ja kestävää, sitä on vaikea rikkoa.
Tämä rakennus on tutun näköinen. Ovatko kaikki talot täällä?
Joo. Tykkään maalata sen, mitä näen.
Pidät siis rakennuksista ja kivistä.
Ne ovat pysyviä.
Ne eivät mene minnekään. Tiedät aina, missä ne ovat.
Käytännöllistä. Oletko käynyt muissa gallerioissa tänään?
Muutamassa.
Mutta tämä on kyllä niistä paras.
Olisiko mahdollista, että saisin töitäni näytteille täällä?
Minusta niissä ei ole mitään ainutlaatuista.
Ne ovat yhtä elottomia kuin kivet ja rakennukset, joista pidät niin kovasti.
- Ollakseni rehellinen, neiti... - Westbrook.
Ne eivät ole mistään kotoisin.
Ne eivät mitenkään vakuuta minua siitä että sinusta on taidemaalariksi.
En ymmärrä, miksi hän ei halua maalauksiasi.
- Teet niin kauniita kuvia että. - Ehkä kysymys ei olekaan siitä.
Puhuin jokin päivä sitten Bertien kanssa. Arvaa, mitä hän sanoi.
Äiti, olen ihan ymmälläni.
- Älä ole huolissasi, kulta. - En tiedä, mitä pitäisi tehdä.
Tule tänne ja tuo tauluja mukanasi. Ripustetaan niitä minun seinilleni.
Bertiekin haluaa varmasti muutaman.
Olette siis lukeneet suurista mestareista.
Jotta teistäkin tulisi joskus sellainen.
Olette lukeneet siveltimen käytöstä, väreistä, jokaisesta yksityiskohdasta
niin että melkein tunsitte öljyvärin hajun.
Mutta onko teistä manttelinperijöiksi?
Onko teissä minkäänlaista omaperäisyyttä?
Vai oletteko vain edeltäjienne mitättömiä matkijoita?
Niiden, jotka ovat jo ansainneet kiitosta omaperäisyytensä ansiosta.
Toisin sanoen, oletteko vain liuta surkeita kuhnureita?
Ne eivät vakuuta minua siitä, että sinusta on taidemaalariksi.
No?
Mitä?
Hyvä on sitten.
Näytän teille, kuinka voitte vapautua ja tutkia itsestänne puolia
joista kukaan muu opettajanne ei ole ollut kiinnostunut.
Päästäkää sisin olemuksenne vapaaksi. On tullut aika herätä.
On tullut aika
herätä.
- Sinulla on asiaa minulle. - Joo. Peremmälle.
Muutamat oppilaistasi ovat valittaneet.
He pitävät sinua hieman karkeana.
Tiedäthän sinä, Philippa.
Kai sinä ymmärrät, että toimin juuri niin kuin palkkasit minut toimimaan?
- Jolleivät he pidä siitä... - Siitä puheen olleen.
Älä enää jatkossa tuo niitä groteskeja maalauksiasi kouluun.
Niistä saa painajaisia. Pelotat oppilaat tiehensä.
Miksi sellaista taidetta kutsutaan?
Se on hidasta, väistämätöntä menoa kohti hulluutta.
Aina tuo kärsivä taiteilija.
Maalaan vain sen mitä näen.
Kuules nyt, Thomas. Sinun täytyy piristyä.
Tiedät, että budjettimme riippuu siitä miten monta oppilasta meillä on.
Meillä ei ole varaa menettää heistä yhtäkään.
Enkä minä voi jatkaa kokopäivätyötä.
Maalaan öisin ja teen täällä täyttä päivää. Se on liikaa.
Kuulen mitä sanot, Thomas.
Mutta emme voi vähentää työtuntiesi määrää.
Taide ei vain tulla tupsahda tuosta.
Tarvitsen aikaa omalle työlleni.
Et sinä mikään boheemi taiteilija ole enää.
Sinulla on velvollisuuksia. Tee valmiiiksi se, minkä aloitit.
Hyvä on, mutta vastaapas tähän.
Mistä löydän tarvitsemani inspiraation voidakseni innostaa muita?
Luovuutta sinulta vähiten puuttuu.
Kyllä sinä jotakin keksit.
Minulla ei ollut muuta.
Se on kuin aivan toinen maailma, jota en voi edes kuvitella.
Maalaan vain sen, minkä näen.
Niin minäkin.
En käy paljoa ulkona.
Todellinen taide on rehellistä taidetta.
Siihen ei pidä suhtautua kevyesti.
Se voi viedä sinut ennennäkemättömiin paikkoihin.
Herra Arkwright?
Voitteko auttaa minua?
Tiedän, että olette kiireinen, mutta se merkitsisi minulle valtavan paljon.
Mya, minun täytyy valmistella seuraavaa tuntia.
Tule studiolleni huomenna aamulla. Lantern Alley 14.
Minä tulen.
Anteeksi. Ovi oli auki.
Minä...
Minä näin taas unta.
Ne visiot...
Niistä on tullut elävämpiä, todellisempia.
Kuin unen ja valveilla olon välinen raja olisi pyyhitty pois.
Mitä luulette niiden olevan?
Nämä synkät varjoihmiset joita näette.
Minusta tuntuu, että ne haluavat ottaa minut ja viedä mukanaan.
Tai ehkä... Ehkä olen vain tulossa hulluksi.
Otit mukaan töitäsi.
Onko tuossa mitään, mikä edustaa uutta minääsi?
Pitääkö vastata rehellisesti?
En usko.
Oletko varma? Eikö mitään?
Et voi jatkaa pään hakkaamista tiiliseinään.
Tiedän.
Mutta kun mistään ei näytä tulevan tarpeeksi hyvää.
- Näetkö takanani olevan tulen? - Näen.
Et voi nähdä. Seison sen edessä.
Mutta tunnet sen.
Jos voit tuntea sen, mitä ei näe, voit myös maalata sen.
Jos voit näyttää ihmisille sen, mitä he eivät näe tai osaa edes kuvitella
sinusta tulee tunnustettu taiteilija.
Älä luule, että se on helppoa.
Jotkut haluavat lannistaa sinut, ja silloin sinun on pantava hanttiin.
Kerta toisensa jälkeen.
No niin. Ei muuta kuin hommiin.
Kolmas silmä auttaa näkemään asioita.
Kun katsoo maailmaa linssin läpi, saattaa nähdä asioita, joita ei ole huomannut.
Sinulla on melkoinen matka edessäsi mutta minä opastan sinua.
- Ihanko totta? - Kyllä, lupaan en.
Nyt, jos sallit. Minun on palattava työni ääreen.
Totta kai.
Kiitos.
- Missä Arkwright on? - Eikö hän ole täällä?
Oliko hän täällä kun tunti alkoi?
Ei tainnut olla. Miten niin?
- Eikö sinua kiinnosta? - Ei oikeastaan.
Parempi näin. Kukaan ei ole häiritsemässä.
Hän on opttaja vain siksi, että hän on epäonnistunut taiteilijana.
Ne, jotka eivät osaa, opettavat.
Niin?
Tulin kysymään opettajastani, herra Arkwrightista.
Meitä kaikkia askarruttaa hänen yhtäkkinen poissaolonsa
mutta en voi sanoa olevani hämmästynyt.
Hänellä on epäterveellinen tapa antautua täysin taiteelleen.
Tarvitsen häntä.
Ettekö te yritä löytää häntä?
Herra Arkwright
näytti olevan sitä mieltä, ettei hän kuulu joukkoomme.
Ehkä tämä onkin paras tilanne instituution kannalta.
Herra Arkwright?
Oletteko siellä?
Herra Arkwright?
Onko täällä ketään?
POLIISI
Tervetuloa poliisin automaattiseen palvelukeskukseen.
Sinun täytyy ilmoittautua ennen kuin teet ilmoituksen.
Ilmoittautumisesi on tallennettu.
Tässä käsitellään vain käynnissä olevat tutkinnat.
Ole hyvä ja käytä konsoleita 1-3 kun teet uuden ilmoituksen.
Sinun täytyy ilmoittautua ennen kuin teet ilmoituksen.
Ilmoittautumisesi on tallennettu.
Kirjoita kaikki kadonnutta henkilöä koskevat tiedot.
Yhdessä ruudussa on tietoa, joka ei täsmää julkisen rekisterin kanssa.
- Ole hyvä ja täytä henkilönumero. - En minä tiedä sitä!
Illmoitus on epätäydellinen emmekä siksi voi käsitellä sitä.
Sinun on otettava yhteyttä poliisin manuaaliseen puhelinpalveluun.
Ole hyvä ja odota kunnes puhelunvälittäjä vapautuu.
Ainakin yksi ruutu ilmoituksessasi on tyhjä.
Jos tarvitset apua, paina auta-nappia.
- Haloo. - Manuaalinen palvelu. Miten voin auttaa?
Yritän tehdä ilmoitusta kadonneesta henkilöstä.
- Onko teillä tapausnumeroa? - Ei. Tekisin ilmoituksen nyt.
- Onko se siis uusi ilmoitus? - On.
- Oletteko täyttänyt kaavakkeen? - En.
Joo. Yritin tehdä sen koneella.
Olette siis tehnyt sen jo. Minäpä katson.
En valitettavasti löydä sitä. Järjestelmässä saattaa olla viive.
- Olen jo tehnyt sen kahdesti. - Sepä ikävää.
Kaksi ilmoitusta. Järjestelmässä saattaa nyt olla hankala duplikaatti.
Jos niin on, ilmoitus lähetetään manu- aaliseen käsittelyyn arkistoitavaksi.
- Yhdistän. - Älä. Odota!
Arkistointi. Miten voin auttaa?
Hei. Se toinen kaveri sanoi
että olin tehnyt kaksi ilmoitusta ja sitten minut yhdistettiin sinulle.
Niin, näen että ilmoittauduit tänään klo 14.23.
- Ja sitten klo 14.26. - Aivan.
- Voin liittää ne yhteen. - Kiitos.
- Täällä on kylläkin yksi poikkeama. - Niinkö?
- Ne eivät ole samanlaisia. - Mitä eroa niissä on?
Toisen mukaan asut Middle Streetillä, toisen mukaan Jiddle Streetillä.
Jiddle Street? Älä nyt viitsi. Ei.
- Onko sellaista katua edes olemassa? - Minä yhdistän tiedostoja.
- Yhdistänkö karttapalveluun? - Älä. Se oli kirjoitusvirhe.
Sellaista sattuu. Ilmoittautumiset on nyt yhdistetty.
- Nyt voit tehdä ilmoitusen. - Kiitos. Opettajani, herra Arkwright...
Salli minun keskeyttää.
Minä en voi ottaa vastaan ilmoitustasi. Yhdistänkö manuaaliseen ilmoitukseen?
Joo, tee se.
- Manuaalinen ilmoitus. Miten voin auttaa? - Yritän ilmoittautua.
Nimeni on Mya Westbrook.
Henkilönumeroni on 616097-442.
Kadonneen henkilön nimi on Thomas Arkwright.
Pitää paikkansa. Näen sen täältä ilmoituksestanne.
Uuden teknologian ansiosta kaikki käy niin nopeasti.
- Oliko vielä jotain muuta? - Ei!
Ihanaa päivää sinulle.
Jos tarvitset apua, paina nappia.
Ainoa ihminen, joka voi auttaa minua, on kadonnut, eikä kukaan välitä siitä.
Anna viranomaisten hoitaa se.
Eivät he mitään kuitenkaan tee.
Olet tehnyt voitavasi. Anna olla jo.
Se vain suututtaa sinua.
Jonkun täytyy tehdä jotakin.
Mya, et ole seikkailijatyyppi. Et sinä voi lähteä häntä etsimään.
Et ole sellainen ihminen, kulta. Tunnen sinut sen verran hyvin.
Ehkä et tunne.
Anteeksi.
- Mitä haluat? - Voisitteko viedä minut majakalle?
Saarelle, jossa on majakka.
- Onko sinulla asiaa sinne? - On, minun on päästävä sinne.
Mahdollisimman nopeasti.
No mikä ettei?
- Olet siis saanut luvan lähtöön. - Minkä?
Emme saa lähtölupaa jollei sinulle ole myönnetty lupaa.
Mene tuonne satamatoimistoon kokeilemaan yhtä konsoleista.
- Tulen takaisin pian. - En minä minnekään mene.
Eikä.
Tervetuloa satamaviranomaisen palvelukeskukseen.
- Toimi kiltisti nyt. - Ole hyvä ja maksa lähtömaksu.
Tässä se on. Anottu, hyväksytty ja maksettu.
On tulossa myrsky. Kukaan ei lähde vesille tänään.
Minun on päästävä sinne. Käytin tähän viimeiset rahani.
Katso, mitä myrskystä sanotaan. Se lukee tuossa.
"Sopimaton sää, muut olosuhteet..."
- Mitä minä nyt teen? - Mene kotiin ja tiivistä lastiluukut.
Pois tieltä! Ei valoa, ei valoa!
Senkin varasteleva peikko! Tuo takaisin se!
Senkin saastainen elukka!
Hei, ota kiinni se! Se varasti katkaisimen. Minä tarvitsen sitä.
- Majakka on korjattava ennen pimeän tuloa. - Joo, joo!
Juokse, tyttö!
Pidä kiirettä! Kysymys on elämästä tai kuolemasta.
- Anna takaisin se. - Mikä?
- Se, minkä otit. Anna takaisin se. - Mitä haluat?
Sen valojutun.
Pysy siinä. Anna takaisin se.
No ota sitten.
Mitä menit tekemään?
No hyvä on.
- Onko sinulla toista sellaista? - Pääsikö se pakoon?
- Se heitti sen veteen. - Muuta ei ole. Meidän on löydettävä se.
Muuten majakkaan ei saada valoa. Valoa on pakko olla.
Tässä se on.
Tiesin, että se on jossakin.
- Pitääkö sinun sukeltaa? - Ei.
Eikö?
Sinä menetit sen. Sinä saat sukeltaa.
Enhän se minä ollut. Se oli se elukka.
Oletko valmis?
- Olen kai. - Hyvin arvattu.
Tai en itse asiassa ole varma olenko valmis tähän.
Hyvin se menee. Mene nyt.
No, Mya. Olet vahva tyttö.
Onko siellä kaikki hyvin?
Tosi huono näkyvyys.
- Löysin sen! - No niin! Nopeasti takaisin.
Aurinko laskee.
- Ei. Se olikin vain kivi. - Jatka etsimistä.
- Oho, tässä. - Niin.
- Oliko se taas kivi? - Joo.
Nyt minä taisin löytää sen.
En ylety siihen.
Oletko kunnossa?
En kuule sinua. Voitko toistaa? Löysitkö sen?
Tyttö pieni.
Nyt minä sain sen.
Tulen pintaan nyt.
Kuuluuko?
Haloo?
- Nyt on kiire. - Tiedän.
Tämän pitäisi toimia. Ei!
- Nopeasti. - Ole hiljaa!
Haluatko tehdä tämän itse? Etkö? Pysy sitten siinä ja ole hiljaa.
Tule tänne sen taskulampun kanssa. En näe mitään.
- Se on tulossa kohti meitä. - Tiedän. Minä yritän koko ajan.
Ei toimi.
Ole hiljaa!
Katso, valoa!
Kiitos, Mya.
Mitä tuollainen kaupunkilaistyttö täällä tekee?
Etsin erästä ihmistä.
Hän on kadonnut.
Hänellä oli visioita...
Visioissa häntä
ajoivat takaa ja kiusasivat merkilliset varjot.
Ai että varjot?
Hän maalasi kaiken, minkä näki.
Merkillisen näköisen kaupungin...
Enpä ole moisesta ennen kuullutkaan.
Joitakin asioita on paras välttää. On parasta pysytellä turvassa.
Minulla on majakkani. Se on linnakkeeni.
Niin kauan kuin valo palaa maailma on turvassa.
Turha matkustaa mihinkään, kauas pois. Parasta pysyä siellä missä on.
Kuulehan, Mya.
Sinähän voisit jäädä tänne.
En voi jäädä tänne. Minun on löydettävä opettajani.
Hei sitten.
Pahuksen kalliot.
Anteeksi!
- Anteeksi että käytin sinua aamiaisella. - Aamiaisella?
Että istuin. Tarkoitan, että istuin päälläsi.
- Onko jo aamu? - On.
Oli kesä kun nukahdin.
Ethän satuttanut itseäsi, pikkuinen?
En.
Hei, odota.
Kauan sitten
ennen jään tuloa täällä oli monta kaltaistani.
Me murskasimme jääpeitteet.
Siitä on todella kauan kun näin kaltaisiani.
En tiedä minne he ovat menneet.
- Sinulla on ikävä heitä, eikö olekin? - Minulla on ikävä juttukaveria.
- Tiedän, miltä se tuntuu. - Oletko sinäkin menettänyt jonkun?
Kuvaamataidon opettajani. Luulen, että jokin sieppasi hänet.
Kaukana, kaukana täältä.
Merkillisiä asioita on tekeillä.
Täytyy olla varovainen.
Minulla ei ole aavistustakaan siitä minne tästä pitäisi mennä.
Ei minkäänlaista.
Jospa minä voin auttaa sinua löytämään ystäväsi.
Kiitos. Toivottavasti sinäkin löydät omat ystäväsi.
Vanhempani antoivat minun olla aika vapaasti kun olin lapsi.
Ehkä liiankin vapaasti.
Mitä Mya sitten tekisikin hän ei tekisi väärin.
Olisivatpa he ymmärtäneet, että halusin vain heidän istuutuvan viereeni
ja huomaavan minut. Esimerkiksi piirustukseni.
He olisivat voineet opettaa minua näyttämällä esimerkkiä.
Sen sijaan he saivat minut tuntemaan itseni läpinäkyväksi.
Eivät he loppujen lopuksi olleet kiinnostuneita.
Älä luule että ihmiset välittävät minusta.
Ei heitä kiinnosta jäädä pitemmäksi aikaa.
Tunsin muutamia ihmisiä kauan sitten.
Sitten nukahdin joksikin aikaa.
Kun heräsin, heidän lyhyt elämänsä oli päättynyt.
Olin yksin taas.
Luulen, että vanhempani halusivat suojella minua ympäröivältä maailmalta.
Mutta he eivät ymmärtäneet, että sillä lailla minusta tuli valmistautumaton.
Minusta ei tullut kovapintaista.
Kiville se ei ole ongelma.
- Esittääkö se minua? - Yritin tehdä siitä niin todenmukaisen kuin voin.
Ikävystyttävän näköinen.
Katson veteen ja näen peilikuvan.
Se näyttää ihan tuolta.
Anna sille aikaa.
Kokeile jotain erilaista.
Sinä kuuntelit minua.
Kiitos.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Pois siitä! Pois!
Pahus!
Ilkeitä otuksia nuo linnut.
Mitä sinä katsot?
En oikein tiedä.
Mutta muistaakseni tätä ei ollut täällä eilen.
- Se on hakattu kiveen. - Näyttää hyvin vanhalta.
Minusta tuntuu, että se näyttää minne pitää mennä.
Jotta löydän opettajani.
Onko tällä saarella muita ihmisiä? Tapasin ainakin yhden majakalla.
On täällä ihmisiä.
He tulevat ja menevät veneillään.
- Veneilläkö? - Oletko lähdössä?
No en ihan vielä.
Voisitko viedä minut sinne?
Veneihmisten luo.
Ehkä... Kyllä.
Onko siellä mitään kiinnostavaa?
Ei mitään.
Jatketaan matkaa.
Kylä on tässä suunnassa.
Näyttää kivalta paikalta.
Vai mitä?
Niin kai.
Sopiiko sinulle mennä yksin?
Sinua ei taida kiinnostaa ihmisten seura, vai mitä?
Ihmiset huolestuttavat minua.
Minä olen ihminen.
- Olet erilainen kuin muut. - Kiitos.
No niin, se on kai sitten menoa.
Tarkoitan minulle.
Nähdään pian.
Herra Arkwright?
Anteeksi että häiritsen.
Haloo!
Tietääkö teistä kukaan, missä tämä paikka on?
Näytäpäs mitä siinä on.
Tuo vuori tuossa...
Toisella puolella oleva ranta kohti itää.
- Ehkä. - Ehkä.
Voisiko kukaan teistä viedä minut sinne?
Totta kai. Meri on meidän aluettamme. Viemme sinut sinne.
Mutta matka on pitkä. Kallis.
Minulla ei ole paljoakaan rahaa.
Ajattelin, että ehkä...
Että veisimme sinut ilmaiseksi?
Niin kuin saisi ruokaa ilmaiseksi kaupasta?
No eihän se ihan sama asia ole.
Mutta me mukavat veneihmisetkö antaisimme kaikkien matkustaa ilmaiseksi?
Meillähän on bensaa, ruokaa ja vettä.
Voi ei.
Ei, ei.
Sinä näit heidät.
Miksi et sanonut mitään?
- He olivat sukulaisiani. - Anna anteeksi.
- Luulin, että tulisit surulliseksi. - Niin, surulliseksi.
- Yritin suojella sinua. - Miltä?
Totuudeltako? Niin kuin vanhempasi tekivät.
Ei.
Niin, olet oikeassa. Minun ei olisi pitänyt.
Kiltti, älä mene!
Tarvitsen sinua. Tarvitsen apuasi.
Sinä tarvitset.
Haluan, että pysymme yhdessä.
Älä mene.
Kiltti...
Olet tehnyt voitavasi. Unohda se.
Tulet vain surulliseksi, kultaseni.
Et ole ikinä ollut seikkailijatyyppi.
Et sinä voi ajaa häntä takaa.
Anteeksi.
Minun olisi pitänyt kertoa sinulle.
Olen ehkä aina tiennyt.
En halunnut hyväksyä sitä.
Sitä, että vanhat ystäväni ovat ikuisesti poissa.
Olimme aikoinamme vuoria.
Ylpeitä ja korkeita.
Aika kuluu ja kalliot murenevat rikki.
Ehkä minä
olen viimeinen, joka on jäljellä.
Kalastaja ei vie minua ilmaiseksi meren yli.
Koska minulla ei ole mitään arvokasta en tiedä mitä tekisin.
Mikä ihmisten mielestä on arvokasta?
Kimaltelevat esineet.
Mustat linnut pitävät kimaltelevista esineitä.
Olisiko täällä niiden pesää? Voisimme mennä sinne.
Ne pysyttelevät pimeässä., asuvat kaivoksissa maan alla.
Kaivoksissako?
Ehkä kaivoksissa on muutakin arvokasta tavaraa.
- Ja lintuja, joilla on terävä nokka. - Niin, niin.
Jospa sinä menisit sinne ensin.
- Eivät ne sinulle pahaa voi tehdä. - Käytävä on liian ahdas.
Vain pieni ihminen niin kuin sinä mahtuu sinne.
Pieni kuin lintu.
Eikä minulla ole sormia.
Niin, ei sormia.
Joilla voi poimia pieniä, kiiltäviä esineitä.
No sitten.
Lykkyä tykö.
Siinä.
- Aterimia? - Eivät ne ole meille arvokkaita.
Sinun täytyy keksiä toinen keino meren yli pääsemiseksi.
Voisit ehkä uida.
Älä pidä kiirettä.
Kokeile jotain muuta.
Hei, tyttö.
Lähdemme Jennyllä kahdeksalta aamulla.
Älä myöhästy.
Kyllä minä tulen.
- Mya, kuuntele. Älä lähde merelle. - Tora?
Pysy täällä turvassa. Pysy sisällä. Se on vaarallista.
- Mutta miksi? - Kuuntele nyt. Olet niin tyhmä että.
Jää tänne luokseni. Usko minua, tyttö pieni. Se on liian vaarallista.
Minun on pakko mennä. Olen pahoillani.
Mya!
Kiitos avustasi.
Olen pahoillani ystäviesi takia.
Kunpa olisin voinut auttaa sinua enemmän.
Minun täytyy mennä.
Minun on ehdittävä veneelle tai muuten en ikinä löydä opettajaani.
Ei sinun pidä olla pahoillasi, pikkuinen.
Kun tapasin sinut, olin yksinäinen.
Kukaan ei puhunut minulle.
Nyt en ole yksin enää.
Olen löytänyt ystävän.
Niin... Haluan näyttää sinulle jotakin.
Oletko piirtänyt uuden?
- Olet edistynyt. - Oletko sitä mieltä?
Yritin keskittyä muotojen sisältöön enkä vain muotoihin.
Mielen pikkukivet on pantu uuteen järjestykseen.
Minulle tulee todellakin ikävä sinua.
Minä en unohda sinua.
- Onko täällä asiat hyvin? - On.
Arvelin, että tarvitset näitä vaatteita.
Täällä voi olla aika kylmä.
Kiitos.
Ne olivat tyttäreni.
Eikö hän ole täällä enää?
Meri otti hänet muutama vuosi sitten.
Otan osaa.
Ehkä näen hänet vielä jossakin, jotenkin.
Joten...
Jos sinä... Tule kannelle jos tarvitset jotakin.
Joo. Kiitos.
Hyvä. Hyvä.
Toisinaan kun vuorovesi on matalimmillaan
merestä tulee tuollaisia.
Mitä ne ovat?
Jäännöksiä jostain ikivanhasta kulttuurista. Kuka tietää.
- Oletko ikinä yrittänyt nousta rantaan? - Ei, pysyttelemme kaukana.
Tuota...
Oletko jonkinlaisella pakomatkalla?
Ei, en oikeastaan.
Etsin kadonnutta opettajaani.
Opettajaasiko?
En ole ennen kuullut oppilaasta, joka ajaa takaa opettajaansa.
Tavallisesti se on toisin päin.
Vaikka mistä minä tietäisin? Täällä on vähän ja harvassa kouluja.
Mihin tarvitset opettajaasi? Hyvinhän sinä näytät pärjääväsi.
Hän auttoi minua vaihtamaan perspektiiviäni.
Hänet vietiin johonkin outoon paikkaan, jossa on merkillisiä rakennuksia.
Onhan noita tarinoita.
Niitä kerrotaan meriväen keskuudessa. Hyvin vanhoja tarinoita.
Ne kertovat ikivanhasta sivilisaatiosta, tuhansia vuosia vanhasta.
Ehkä vanhemmastakin.
Naamioituneita ihmisiä, jotka puhuivat ikivanhoista rituaaleista.
Voi olla että paikka, jota etsit on jäännös siltä ajalta.
Kuten sanoin, me välttelemme sitä.
Muuten, haluatko nähdä ohjaushytin?
Pysy siellä.
Meri otti tyttäreni muutama vuosi sitten.
Ehkä näen hänet vielä jossakin, jotenkin.
Älä luule, että siitä tulee helppoa.
Jotkut haluavat nujertaa sinut, ja sinun on pantava hanttiin.
Uudelleen ja uudelleen.
Olen nähnyt tämän kuvan mielessäni niin monta kertaa.
Niin pitkään.
Miksi minut tuotiin tänne?
Sinä tulit itse tänne.
Arvostatko elämääsi sellaisena kuin se on nyt?
Onko se sellaista kuin olet toivonut?
- No... - Miksi pidät siitä kiinni?
- Minulla on velvollisuuksia. - Työnantajaasiko kohtaan?
- Niin, ja... - Niitä, jotka hyötyvät opetuksestasi?
Olen aina maalannut.
Nyt jaan tiedoistani joka vuosi uusille opetuslapsille.
Entä velvollisuutesi itseäsi kohtaan?
- Teen parhaani ottaen huomioon ajan, joka minulla on. - Mitä jos aikaa ei ajatella?
Mitä jos sinua eivät enää estäisikään sellaiset maalliset asiat
kuin syöminen, nukkuminen ja elantonsa ansaitseminen?
En varmaan eläisi kauan ilman noita maallisia asioita.
Mitä jollei sinun tarvitsisi tehdä sitä?
Mitä? Elääkö?
Vapauta itsesi ruumiin asettamista rajoituksista.
Päästä mielikuvituksesi vapaaksi.
Tämähän on hulluutta.
Tehän olette mielenvikaisia.
Kun kehomme on kyllästetty musteella
mielemme vapautuvat materialistisesta tilastaan.
Ajatus ei enää elä sinussa vaan ilman sinua.
Sitä voi vapaasti jakaa meille kaikille. Kollektiivinen mieli
joka on vapaa vaeltamaan maan päällä ja tähtien joukossa.
Ei enää sidottuna aikaan.
Mielikuvituksesta tulee se mikä määrittelee meidät.
Yltämme nostetaan rautaharso
ja meistä tulee yhtä eetterin kanssa.
Näkymättömiä ja vapaita syleilemään uneksijoiden haaveita.
Tarjoamme sinulle vapauden.
Ajattele sitä niin se toteutuu.
Anna ajan ja avaruuden virtojen viedä sinua.
Astu maihin missä ja milloin haluat.
Vapauta itsessäsi oleva luova olemus.
Liity rajattomaan olemassaoloon.
Eikä minun tarvitse tehdä muuta kuin luopua elämästäni?
Visioiden puute estää sinua.
Heitä estosi pois.
Sitähän sinä opetat opetuslapsillesi.
Niin, mutta en kehota luopumaan elämästä tehtävänsä vuoksi.
Jollei ole taiteilijan vapautta, elääkö silloin oikeasti?
Miksi minä? Miksi minä?
Liity meihin niin kaikki oleva tulee hyödyntämään taiteilijan lahjojasi
joita olet koko elämäsi ajan jalostanut.
Kuulut tänne. Olet yksi meistä.
Anna meidän näyttää, mitä tarjottavaa meillä on.
Niiden itiöt satoivat tähdistä.
Ne kehittyivät.
Niistä tuli yhtä universumin sisäisen olemuksen kanssa.
Ne valjastivat eetterin voiman.
Ne tulivat puoli miljardia vuotta sitten.
Ne kehittyivät niin kuin niiden tietotaitokin.
Ne tekivät koneet, joiden varassa tämä kapunki lepää.
Portti ajan ja tilan läpi, ovi täydelliseen vapauteen.
Loivatko ne elämän?
Ei, ne tekivät sillä työtä.
Niin kuin taiteilija, joka muuttaa värit fantastiseksi taideteokseksi
ne muuttivat elämän ihaniksi ja mahtaviksi luomuksiksi.
Miksi te piileskelette täällä?
Te ja mestarinne. Tämä paikka...
Ihmiset pelkäävät tätä.
Se on vain hyvä kannaltamme. Luovuus on herkkä asia.
Se vaatii suurimmat ajattelijat, joilla on sydämistä herkimmät.
Alussa ihminen palvoi vuoria.
Kun he tulivat tänne ja saivat vapauden luoda
he eivät ymmärtäneet, mitä heidän teoistaan seuraisi.
Kun vuoret alkavat elää ja hallita maailmaa
evoluutio on avuton.
Tarvitsimme uutta alkua.
Sata tuhatta vuotta jäätä pani kaiken raiteilleen.
Tekö sen teitte? Jääkauden?
Tapoitteko kaikki elävät vuoret?
- Meidän piti suojella elämää. - Murskaamalla puoli planeettaa?
Olet taiteilija, etkö olekin?
Oletko ikinä rypistänyt paperia, johon olit piirtänyt jotain?
Katunut ja heittänyt menemään luomuksesi.
Ei se ole sama asia. Se ei todellakaan ole sama asia.
Se, että hävittää jotain jo valmiiksi tehtyä, ei ole sama asia.
Viekää minut Arkwrightin luo.
Herra Arkwright! Voitteko hyvin?
Mikä on vinossa?
Vinossako?
Tulin hakemaan teidät kotiin.
Olen taistellut hirveästi matkalla tänne.
Jätin kotini, kaupungin. Olin melkein hukkua.
Eksyin, minut oltiin syödä. Olisin voinut kuolla.
- Mutta sinä et kuollut. - En, mutta läheltä piti.
Ei. Sinä elit.
Ensi kertaa elämässäsi sinä ehkä todellakin tunsit eläväsi.
En ymmärrä.
Minä en palaa takaisin.
Miksi ette?
Siksi, että sillä, mitä minulle tarjotaan, ei ole loppua.
Olen tuntenut maalauksieni kautta kutsumusta, mutta en ole uskaltanut.
Luulin, että ne vahingoittaisivat minua, mutta olin väärässä.
Nyt tiedän, että kuulun tänne.
- Vaikka se maksaa henkenne? - Ei tämä loppu ole.
Minusta tulee vain osa jotakin
olevan ja olemattoman välissä.
Ehkä te voitte istuttaa vähän järkeä tähän porukkaan.
Muista, mitä olet nähnyt.
Muista tämä paikka ja kaikki se mitä olet käynyt läpi.
Minä en tule takaisin, mutta sinulla on nyt jotain paljon arvokkaampaa.
Anna kokemustesi ravita mielikuvitustasi.
Uudistu.
On tullut aika lähteä.
Anteeksi, että olen ollut itsekäs.
Tarkoitan... Tämä on ollut
uskomatonta.
Ansaitset sen.
- Muista, mitä olen sanonut. - Muistan.
Mitä aiot tehdä nyt?
Palata takaisin ja tehdä valmiiksi sen minkä aloitin.
Kaiken näkemäni jälkeen...
Uskomattomia asioita, joita en olisi voinut kuvitellakaan.
Nyt minusta on tekemään niin paljon enemmän.
En vain tajunnut sitä.
Et ole enää se sama tyttö joka tuli ateljeehini.
Eksynyt ja hämmentynyt.
En olekaan.
Minun täytyy mennä. On tullut aika jatkaa.
Ehkä tapaamme vielä, kun nämä vuoret ovat muuttuneet tomuksi ja uusia kohonnut.
Ehkä...
Ehkä se on tapahtunut jo.
Olet vapaa nyt.
Et tarvitse enää kenenkään lupaa tai tukea.
Sinua eivät enää sido odotukset eivätkä vaihtuvat virtaukset.
Kellut nyt vapaana mielikuvituksen aalloilla.
- Haloo? - Hei, äiti.
- Tiedoksi vain, että olen palannut. - Mya! Olen ollut huolissani.
Ihan syyttä. Osaan minä huolen itsestäni pitää.
- Missä olet ollut? - Etsimässä erästä ihmistä.
Ja löysin hänet. Löysin itseni.
Uuden minäni.
En näe noissa mitään ainutlaatuista.
Ne ovat yhtä elottomia kuin kivet ja talot, joista niin kovasti pidät.
En näe näyttöä siitä, että sinusta olisi ikinä maalaamaan mitään muuta.
"Oliko vielä muuta? Mya."
Te suojelitte minua ja opastitte minua.
Juuri niin kuin lupasitte.
Ehkä mitään tästä ei teidän näkökulmastanne ole tapahtunut vielä.
Tai ehkä aina onkin ollut näin.
Kiitos, herra Arkwright, että vapautitte minut.
Kyllä tämä tästä nyt.
Minä jatkan tästä.
Suomennos: Kai Puu ordiovision