"Vokt deg barn for tjernets drømmer. Farlig, farlig der å drømme.
Nøkken later som han sover, liljer leker oven over."
- Ja. Det er godt. - Jeg vet ikke, jeg...
Vet du ikke? Du må da si at det er godt.
"Vokt deg barn for tjernets drømmer."
Det er ypperlig motto.
Du mener jeg bør opplyse at det er Ibsen?
Har du tenkt på at det er ubeskjedent å bruke Ibsen i en kriminalroman?
Dette er ikke noen vanlig kriminalroman.
Og det er ikke beskjedent.
Jeg har tenkt å skrive et lite forord. Hør her.
"Det vil sikker bli hevdet atjeg, Bernhard Borge, -
- burde forstå min begrensning bedre, og ikke kaste meg ut i okkultisme."
Du vil altså komme kritikken i forkjøpet?
Det var en taktløs påstand, Sonja.
"Dersom noen vil finne min beretning usannsynlig..."
Og hvem vil ikke det?
Hva skal jeg gjøre da? Erklære at jeg var ved mine sansers fulle fem?
- Det kan jo bare bli en påstand. - Takk.
Jeg kunne kanskje bruke Oscar Wilde.
Ja, og si med Lord Henry i Dorian Grays portrett:
"Hva angår å tro noe, kan jeg tro hva som helst, bare det er utrolig."
- Fint. - Ålreit. Da leserjeg.
Fra begynnelsen.
19. august 15.30. Det begynte slik en riktig historie skal begynne.
En deilig sensommerdag, og med noen mennesker på reise.
Vi som satt på toget den dagen var ulike og ofte i tottene på hverandre.
Med andre ord: Vi var uatskillelige venner.
- Det er for alle seks? - Ja, en voksen og fem barn.
- Må vi skifte på Hamar? - Nei da.
Det var bra. For han har bare en nikkers.
- Unnskyld. - Putt den i lommen min, er du snill.
- Ja vel, doktor. - Det er trange kår her.
- Håper det blir bedre på hytta. - Ja, det håper jeg også.
- Har du ikke vært der? - Broren har akkurat kjøpt den.
- Så ingen vet hvor vi skal? - Jo, lensmannen møter oss.
Ta det med ro. Det er en gammel venn av meg.
Jeg ringte ham, og han lovte å følge oss oppover.
Har du venner innen politiet? Det forklarer dine kriminelle interesser.
Men det fins jo ikke noe morsommere enn en ordentlig, saftig mordsak.
- Dette tør du være forlovet med? - Du sier noe.
Hva slags lensmann er det som kommer. Bor ikke broren din der oppe?
Bjørn har vært der oppe i flere uker for å trene opp hunden sin.
Jeg har skrevet at vi kommer. To ganger.
Men jeg har ikke fått noe svar. Det er så merkelig.
- Det er vel ikke noe merkelig. - Hun er skrullete angående broren.
Jeg vet det er dumt, hytta er visst langt fra folk...
- Så er det dette gamle sagnet. - Det lyder lovende.
Noe med en gammel mordaffære -
- og noe med et dragsug fra et tjern.
- Jeg vet ikke... - Dragsug? Det er enda mer lovende.
Jeg er enig. Kanskje stoff til en ny bok?
La oss ikke håpe det. Skogen blir ødelagt ved å lage bøker av den.
- Forfattere skal jo også leve. - På ingen måte.
- Du skriverjo selv. - Bare om bøker, og mot bøker.
- Jeg skriver så andre skal slutte. - Så du også skal bli arbeidsløs?
Barnslig bemerkning.
Mørk skrev poesi om døden som ung. Derfor hevner han seg nå på livet.
Ikke psykoanalyser meg, doktor. Reserver det til dine pasienter.
Unnskyld.
Mener du det kan ha hendt Bjørn noe?
Ja. Jeg vet ikke hva.
Helt fra vi var barn har vi følt når det var noe med den andre.
- Dere erjo tvillinger. - Jeg kan fortelle noe som skjedde.
- Kan du bli med og se bildet mitt. - Jeg rekker dessverre ikke nå.
Jeg er så i tvil. Jeg må vite hva du syns om det.
Da kommerjeg senere i kveld, skal vi si klokken syv.
- Klokken syv? Presis? - Presis.
- Hei. Du husker vel avtalen vår? - Selvfølgelig.
Jeg har prøvd å ringe deg. Jeg kan ikke komme i kveld.
- Det er dessverre helt umulig. - Broren din er helt håpløs.
- Kjør meg til byen, da? - Gjerne.
- Morna. - Morna.
- Bjørn! - Så, Lillian, det er ikke farlig.
- Jeg har vært så redd. - Jeg er lei for at jeg skremte deg.
- Gjør de vondt? - Nei, det er bare en skramme.
Det gikk verre med bilen.
En stor buss skjente plutselig ut. Trodde den skulle knust meg.
En buss?
Akkurat den samme følelsen av angst harjeg hatt de siste dagene.
En uforklarlig fornemmelse av at Bjørn er i fare.
Er det den? Så svær den er.
Akkurat som heksens hus i eventyret uten pannekake på taket.
- Det er ikke lys i vinduene. - Ja, pannekake...skal vi stå her?
Kom, kjerring. Inn og kok.
Hallo! Hallo, Bjørn. Her kommer vi!
- Det er ikke en sjel her. - Bank på, da.
Hallo? Ikke en kjeft. Slå opp telt, da.
Det er åpent, jo.
- Hallo? - Gå da.
- Vent, det er så mørkt. - Jeg er rett bak deg.
Tenk om han ikke er her. Det kan ha hendt noe.
- Han kan ligge i skogen et sted. - Det er det ingen grunn til å tro.
Jeg snakket med Werner for noen dager siden. og da var alt i orden.
Bjørn er skogsvant. Han er sikkert kommet litt langt av gårde.
Så har han vel overnattet i en av de gamle tømmerkoiene på skauen.
Kommer han ikke i løpet av natten, tar vi en kikk etter ham i morgen.
- Mø! - Ja da, ikke mas.
Er du sulten? Kjøkkenet er her, og et koselig lite rom til oss her.
- Det erjammen trivelig her. - Det blir bedre når vi har ryddet.
Det er rene kongsgården.
Den er bygget på i løpet av årene. Nå har Werner gjort den i stand.
Det er koselig.
"Inferno" av Strindberg. Uff, det var ikke fullt så koselig.
Har Sherlock Holmes oppdaget noe?
Bikkja er borte og jeg ser ikke hagla, så han er nok ute og jakter.
Lillian kan ta det lille rommet, og du og Bugge kan ta det store.
- Hvordan blir det med deg, lensmann? - Jeg må ned til bygda.
- Men du blir iallfall og spiser? - Takk, gjerne.
Si meg, kjenner du til et gammelt sagn med et dragsug?
- Å ja, da. - Du må fortelle om det etter maten.
- Nå brenner det fint. - Det er varmt nok som det er.
En peis uten ild, det er som, som...
Deg uten meg?
Så var det spøkelseshistorien. Men klokken erjo ikke tolv ennå.
Kom med den.
Hytta her ble bygget for ca 100 år siden av en sær og sky mann -
- ved navn Tore Gråvik.
Han tålte bare ett menneske, sin søster.
Skjønt, tålte er litt svakt sagt...
- Aha. - Aha?
Unnskyld.
En dag stakk søsteren av med en sjarmør av en gårdsgutt.
De overnattet lettsindige nok her oppe og ble overrasket av broren.
- Så synd. - Det var nok verre enn det.
Broren ble fra seg av raseri, og gikk løs på de to med en øks.
- Søsteren også? - Ja.
Etterpå lot han de to forsvinne i et tjern her borte som kalles Blåtjern.
Men påkjenningen må ha vært for stor. Tre dager etter fulgte han hetter.
Og nå er vi framme ved det som er sagnet.
Folkelig overtro hevder at Tore Gråvik går igjen.
Snakk ikke om overtro. En bonde vet mer om dette enn 27 professorer.
Unnskyld. Gråvik går igjen på en ukonvensjonell måte.
- Han viser seg innenfra. - Hvordan da?
Det sies at alle som oppholder seg i hytta vil bli besatt -
- av Gråviks onde ånd.
Han skal komme til dem om natten -
- som et forferdelig sug i sjelen.
Og trekke dem med seg ned i tjernet.
- Jeg orker ikke å høre mer. - Jeg er enig med Lillian.
Hadde jeg visst om dette, hadde ikke hundre hester fått meg hit.
- Noen som har en togtabell? - Hysj. Hvor ligger dette tjernet?
Der borte. Vi kan ta en tur og kikke.
- Å ja! - Å nei!
Det er forresten noe eget med dette tjernet.
Det er druknet en del mennesker der i årenes løp.
Jeg har hatt et tilfelle selv.
Men det skal være bunnløst. Ingen har blitt funnet.
Jeg vet ikke... Jeg er ikke så glad for å gå gjennom skauen i natt.
Du har godt av en måneskinnstur. Det vil styrke romantikken.
Romantikk? Jeg har gnagsår? Hvor i all verden kommer denne fra?
- Å, det er Bugges. - Hva er det?
Lommeboken. Jeg må ha lagt den i feil lomme på toget.
- Dette er merkelig. - Hva da?
- Her skal du høre noe rart. - Du skal ikke lese andres papirer.
"Analyseprotokoll, drømt natten til 10. august:
Jeg drømmer at jeg ligger og driver i et tjern.
Kroppen min er skinnende hvit og ren i månelyset.
Langsomt glir jeg inn i skyggen av en stor gran.
Det føles som om kroppen min visner og blir svart.
Plutselig får jeg øye på..."
- Kanskje ikke verdt å lese mer. - Bernhard.
Det er du som vil, altså.
"Plutselig fårjeg øye på et vesen på bredden, et stort loddent dyr.
Jeg lammes av angst, som om jeg var hypnotisert.
Da faller dyret over meg og trekker meg over dypet.
Jeg synker, jeg synker."
Tjernet? Merkelig.
- Hva var datoen? - 10. august.
- Det er over en uke siden. - Står det noe navn?
- Eier du ikke finfølelse? - Hvem er det som...
- Du også. - Hva betyr sånt drømmetøys?
Hvis du hadde vært en mann med gjennomsnittelig dannelse, -
- ville du visst hva drømmetydning betyr i psykoanalyse.
Ved å følge en pasients tanker til en drøm kan man trenge inn i komplekse -
- til det såkalte fortrengte følelsesliv.
- Skjønner du? - Nei, men det er veldig interessant.
- Det var på tide. - Sonja kommer straks.
- For et fantastisk måneskinn. - Og så varmt.
- Skulle ikke tro det var 20. august. - Det er mer lummert.
Det er ikke vanskelig å forstå at et gammelt sagn kan finne grobunn her.
Det har vist seg å være veldig levedyktig.
Fremdeles oppdager troverdige folk spor etter Gråvik her oppe.
- Hva slags spor? - Fotavtrykk.
Gråvik hadde nemlig mistet venstre fot og gikk med trebein.
- Da skulle sporene være tydelige. - Har du sett sporene?
Det vil jeg helst ikke. En tjeneste- mann bør ikke tro på spøkelser.
Hvordan vet man at tragedien utspilte seg slik som du fortalte?
Gråvik etterlot seg en slags dagbok.
I den forteller han at han vil ta livet av seg.
Og natten til den 23. august, selvmordsnatten, -
- hørte noen tømmerhuggere skarpe skrik fra tjernet.
De løp dit og fant spor som tydet på at Gråvik hadde kastet seg i vannet.
- Så Gråvik skrek? - Tydeligvis.
Hvert år, natten til den 23. august skal man kunne høre Gråviks skrik.
Nå er det natten til den 20. Da har vi tre dager til å glede oss.
Her er det.
Kom da.
Det er ikke så kaldt som jeg trodde.
Rent idyllisk, jo. Ikke på langt nær så uhyggelig som jeg hadde trodd.
Jo, hvis du...
Hva er det, Lillian? Er du syk?
Lillian.
Det er ingenting. Det er bare noe...
- Noe som er så rart. - Hva er det som er så rart?
Det kommer til å synes det er latterlig... Det er en følelse av...
- Av hva? - Av at jeg har vært her før.
Jeg kjenner meg igjen.
Den råtne trestammen som stikker opp av vannet.
De fem liljene som danner en halvsirkel.
- Men det er noe som er annerledes. - Du har vel sett liknende vann før.
Jeg ser ikke forskjell på sånne skogtjern.
Noe heter vel deja vu? At man tror man har sett noe før.
Det står i Schjelderups psykologi. Minn meg ikke om den. Det husker...
Se på det! Er du ekshibisjonist?
Jeg har alltid drømt å bade i et sånt trolltjern i måneskinn.
Du må ikke det. Du kan få krampe.
- Du skulle ikke, Sonja. - Jeg kan bli enkemann.
- Vi som har badekar hjemme. - Du for gratulere med valg av kone.
Hun har en rekke flotte egenskaper som du mangler. Hun er modig.
Jeg har ofte tatt en kald dusj. Det har da skjedd.
Mot forveksles ofte med dumdristighet.
Hun svømmer så godt under vannet...
Deilig!
- Er det ikke flere som skal bade? - Kanskje jeg. Jeg kan ikke svømme.
Jeg har vannskrekk. Spør Bugge hva det kommer av.
Hvor ble det av Lillian?
- Der er hun. - Vent litt.
- Er det noe hun leter etter? - Vi får se.
- Skal du skremme vettet av meg? - Det var litt kaldt!
Se der! Det er Spot. Bjørns hund.
Skutt gjennom hodet.
Og luen hans.
- Vi får ikke gjort mer i natt. - Nei, jeg går nedover med en gang.
Vi trenger mannskap og utstyr for leting. Og jeg må skrive en rapport.
- Hvordan går det med frøken Werner? - Hun har sovnet.
Hun tar dette med broren så rart.
- Hva mener du med " rart" ? - Som om ikke noe har hendt.
Du mener at hun ikke tror det er selvmord?
- Jet vet ikke... - Utrolig at han har tatt livet sitt.
- Hvorfor? - Det kan ikke jeg svare på.
Dere kjente ham bedre. Jeg kan bare holde meg til fakta.
Sporene som bare fører fram til tjernet.
Det siste fotavtrykket som tydelig viser at han har tatt sats.
Nei, vent! "Tydelig" sa du?
Det er kanskje akkurat det. Alt virker arrangert.
- Hvordan det? - Det er noe som stemmer for godt.
- Ser ut som en planlagt forbrytelse. - En forbrytelse?
Mener du...mord?
Ja.
Hei, Bernhard.
- Får du ikke sove? - Nei.
Blir liggende å tenke.
Nå?
- Grans teori. Hvis det er mord... - Så hva?
- Så må det være en morder. - Utvilsomt.
- Ja vel. - Jeg ble også liggende å tenke.
Jeg har tillatt meg å gå gjennom Bjørns papirer og funnet dette.
- En dagbok. - Tore Gråviks?
- Nei. Bjørn Werners. - Nei!
Et merkelig skrift som forteller om et menneskets sjelelige katastrofe.
- Har du lyst til å lese? - Nei takk, ikke nå.
Jeg har gjort et utdrag av det viktigste i dagboken. Vil du høre?
Ja, jeg vet ikke...
Jeg tror vi her har grunnen til det vi melodramatisk kunne kalle -
- "Blåtjernets mysterium" .
Ålreit. Bare du lover å sitte på sengekanten til jeg sovner.
Ok, sett i gang.
Jeg begynner med 7. august, og han skriver:
"Leser Strindbergs 'Inferno'
Hans groteske visjoner, hans kamp med maktene går meg på nervene.
Den sliter meg i filler."
Tankene begynner å kretse om Gråvik- sagnet, og er timevis ved tjernet.
"Man har følelsen av at det går veldige virvler dypt der nede.
Sugevirvler som frister en til å komme bevisstheten i forkjøpet.
Til å gjøre et eneste salig sprang ned i det forferdelige."
Som å stå ved stupet av en foss.
"8. august. Var ved tjernet. En rar uro har kommet over meg.
Den fulgte meg hele veien, og steg da jeg gikk tilbake hit.
Da jeg kom inn slo det meg at det hadde vært noen her inne.
Men hva? Rommet ga meg en følelse av kulde.
På bordet lå det en fjær. En kråkefjær.
"Drømte natten til 10. august."
"Natten til 16. august: Nå gårjeg til tjernet igjen.
Det er som å foreta et eksperiment med hemmelige, ukjente krefter -
- hinsides liv og død.
Og røre ved et mektig forheng. Sløret foran den siste store gåte.
Nei. Nei, nei!
- Nei! Nei! - Er du aldeles vilsk?
Hvem var det som skrek? Hvem er det som kommer?
Bernhard!
Åh, er det deg? Jeg trodde det var...
- Jeg trodde... - Jeg tror du har tatt en liten dupp.
Gjorde visst det.
Kanskje bestjeg leser det siste om igjen...?
Nei, jeg har hørt mer enn nok.
Vi er over det verste nå. La meg se...
Vent litt. Denne drømmen. Dette med tjernet og vannliljen.
Det virket så kjent, akkurat som...
Ja, Werner var pasienten? Det var hans drøm jeg fant i lommeboken din.
Vi går videre. Det er bare noen få ord.
"Nå står han i døren, armene er løftet, han peker mot tjernet.
Jeg kan ikke motstå lenger. Jeg må gå ut.
Jeg må vite hva som skjer når mørket lukker seg over meg.
Jeg må gå. Gjøre et sprang.
Jeg kommer."
Kom, så går vi ut i solen.
Stakkars Lillian. Denne groteske beskrivelsen på toppen av det hele.
Jeg tror ikke det er Bjørn som har skrevet den siste delen.
Skriften før og etter er forskjellig.
- Dessuten er det fjernet noen ark. - Tror du hypotesen om mord?
Etterlikningen av håndskriften er god, men ikke god nok.
Jeg tror ikke at det dreier seg om noe så banalt som et mord.
Heller ikke et ordinært selvmord.
- Hva tror du, da? - La oss oppsummere fakta.
- Sporene viser at Bjørn hoppet ut. - Selvmord.
Han etterlater seg en redegjørelse over det som har skjedd.
Hvis noen har forfalsket dagboken for å sannsynliggjøre et selvmord -
- og få alt til å klaffe med det gamle Gråviksagnet?
Hvorfor skulle det klaffe med sagnet? Politiet tror ikke på spøkelser.
Hva med å godta Werners forklaring? Han ble besatt av en ond ånd.
- Vitenskapet må ikke tro på nissen. - Og slikt kalles vitenskap...
- Jeg ser ikke noe til kråka. - Det er bare en uhyggelig effekt.
Jeg er ikke så sikker. Jeg tror dag- boka er ekte. Detaljer bekrefter det.
En udødelig kråke med bare ett ben. Tore Gråvik i dyreskikkelse.
- Okkultisme? - Slett ikke.
Tenk hva vi opplever i feber. Hva er virkelig selv for normale mennesker?
- Mener du han var syk? - Kan det være tvil?
Kom da, dere!
- Nå? - Nei.
Har dere ellers oppdaget noe som vi overså i natt?
Ingenting.
Jeg foreslår at vi deler oss i to og foretar en liten rekognosering.
- Denne morderen din? - Du er kanskje ikke interessert?
Jo, et vesen som forfalsker dagbøker, og avsetter avtrykk -
- og forsvinner i løse luften. Jo, det vil jeg gjerne se.
Jeg kan ikke skjønne at noen kan drepe han harmløs kar som Werner.
Kan du ikke? Bjørn var ikke harmløs. Han hadde egenskaper som var...
...temmelig frastøtende.
- Hvilke egenskaper? - Han var blant annet...
Ja, ja, en skal ikke snakke vondt om de døde.
- Likte du ham ikke? - Nei, jeg gjorde ikke det.
Spindelvev er det verste jeg vet.
Det er som å bryte seg inn i et Egyptisk gravkammer.
Vokt dere for Faraos hevn. Nå?
Det har nylig vært noen her. Sagen er brukt for noen dager siden.
Imponerende, Sherlock Holmes. Noen har laget et våpen her.
- En kølle? - Det kan jo være forklaringen.
Det er vel de andre.
- Nei, kan ikke se noen. - Hei dere!
Se der. Trå forsiktig.
Hei sann!
Fårjeg presentere... Tore Gråvik?
Lillian?
Lillian!
- Hva er det, Bernhard? - Jeg vet ikke. Lillian...
Slåbroken min.
Lillian!
Det er noe med Lillian. Jeg vet ikke hva.
Lillian!
- Lillian! Du må bli våken. - Det er noen som roper.
Lillian!
Noen ropte på meg. Hvor erjeg?
Du har gått litt i søvne, Lillian. Det er ikke farlig.
Kom så går vi tilbake til hytta. Kom nå.
Se her.
- Ja, ja, god natt, da. - God natt, Lillian.
Tjernet. For annen gang.
- Tampen begynner å brenne. - Vi må ikke lage en sensasjon.
Det er vanlig at folk går i søvne. Noen snorker. Lillian går i søvne.
Søvngjengere forsøker ikke å ta livet sitt. Lillian ville hoppe i tjernet.
Det er ikke så rart. I Oslo la hun seg en gang i et fullt badekar.
Men hun våknet med en gang hun fikk vann i nesen.
Hun ville ikke drukne seg. Dessuten svømmer hun som en fisk.
Ganske morsomt å høre på en sånn naturlig utredning. Alt forklares.
Dette er problemer som ikke lar seg løse med multiplikasjonstabellen.
Lillian går for å hive seg i tjernet. Og du kaller det å gå i søvne.
Du bruker badekar som bevis. Du skjønner ingenting.
Du ser ikke at Lillian er et medium? Du sier bare at to og to er fire.
Men to og to er ikke fire. Det kan være hva som helst.
Bare ikke fire!
Bravo, Mørk. Til å være en moderne Don Quijote er du ikke dum.
Du stormer inn på en flott og heroisk måte som avtvinger respekt.
For en gangs skyld erjeg nesten enig.
Er du enig? Da må jeg ha uttrykt meg feil.
Jeg er enig i at det ikke er en forklaring at Lillian går i søvne.
Det er ikke tilfeldig at hun går til tjernet. Hun er nok et medium.
- Har du også begynt å tro på nissen? - Ikke foreløpig.
Ikke vær banal. La oss være enige om å bruke multiplikasjonstabellen.
- God morn. - God middag.
Blirjeg her stor lenger, blirjeg et notorisk B-menneske.
Hva er det jeg sitter og tuller med?
Det er noe jeg ikke kommer på som jeg har glemt -
- som jeg skulle huske på som jeg må
Ute.
- Morn. - Morn. Syvsover.
Helter må også sove. Hvor er alt folket?
Mørk lokker på huldra. Harald harjeg ikke sett siden i morges.
Han er ute og snuser i sporet. Bugge sitter inne og koser seg.
- Lillian er søt, da. - Nyforlovet attpå til.
Jeg er kanskje litt gammeldags.
Jeg har ikke bare sovet. Jeg har tenkt.
Det er noe med dette stedet som... Jeg vet ikke hva.
Det som har skjedd kan bare ikke forklares på en naturlig måte.
Jeg kan iallfall ikke.
- De andre har sine teorier. - Jo, da...
Bråten tror Bjørn tok selvmord. Det tror ikke Lillian.
Hun vil ikke tro det, og det er naturlig.
Harald tror det er mord. Og Mørk tror Bjørn er besatt av en...
Men hva tror Bugge?
Han tror på den store multiplikasjonstabellen.
Nei. Nei. Jeg holder ikke ut. Jeg vil ikke mer.
Nei, har jeg sagt. Jeg vil ikke mer!
Unnskyld at jeg jaget deg ut av stuen i formiddag.
Det var noe som slo meg da Lillian gikk i søvne i natt.
Jeg forsto det ikke før etterpå.
Hun gikk så viljefast, besluttsom, -
- men jeg hadde inntrykk av at det var en annens vilje som drev henne.
Jeg tror hun var hypnotisert.
Det var ikke dumt. Du har utvilsomt rett.
Er det ikke påfallende at vi har en profesjonell hypnotisør til stede?
Nemlig deg.
Du mistenker meg? Du tror godt om dine gamle venner?
- Har du hørt snakk om magi? - Selvfølgelig. Overtro.
Langt ifra. Magien er beslektet med hypnosen.
Du kan kalle det en slags fjernhypnose.
Du mener at det sitter noen et sted og kaster...
...kaster gan på Lillian?
Hun er i faresonen.
Dette er rene skjære svarteboka. Ikke si at du tror på sånt?
- Jeg ikke bare tror... - Men hvem skulle?
Det du ikke vet har du ikke vondt av.
Jeg liker ikke tordenvær. Jeg syns det er...uhyggelig.
Uhygge. Det er noe eget ved det.
I India omgås folk døde hver dag uten å føle tegn til uhygge.
Og hvorfor? Fordi de har en annen åndelig kultur enn oss.
Vi innbiler oss at vi sitter inne med sannhetene, men vi er uvitende.
Vi er barn, åndelig buskmenn.
Vi har klart å frembringe en del tekniske leketetøy -
- som burde høre hjemme på barneværelset.
Vår avmakt kommer klarest fram i vår redsel for åndeverdenen og spøkelser.
- Galileis dommere... - Hold opp, Harald!
- Med hva? - Må du gå fram og tilbake.
Jeg tenkte ikke på det. Unnskyld.
Galileis dommere nektet å se i hans kikkert. Og hvorfor?
Fordi det ville sprengt deres verdensbilde.
Det ville sprengt vekk grunnvollen deres.
Det ville gjort det vanvittige. De følte uhygge.
Et moderne menneske er av samme grunn redd for å se demon eller gjenferd.
I samme øyeblikk ville hans verdensbilde sprenges.
Det er like i nærheten.
Jeg ser ikke noe.
Et sånt lyn til, og vi slipper å grue oss til en lang alderdom.
- Og sånn som det regner. - Vinduet vårt står åpent.
- Er det så farlig? - Fort deg. Og sett over kaffen også.
- Ta med noen flere kjeks. - Og litt øl.
Hva er dette? En sammensvergelse?
Bernhard!
Det er noen der inne, på rommet vårt. Vi må ha lys. Fort dere.
Gå da.
Det er iallfall ingen her nå.
Når en tenker på Bernhards omgang med ølet...
En halv pils er vel ikke øl.
- Se der. - Ja, vår okkulte venn.
- Han begynner å bli nærgående. - Ja! Slik må det være.
Gråvik hadde mistet venstre ben. Her er det høyre som mangler.
- Kanskje han har tatt feil. - Eller morderen.
Sporene stemmer overens med beskrivelsen i den falske dagboken.
Jeg trorjeg aner hvordan det er.
Har du tenkt å betro hemmeligheten? Eller vil ikke du fortelle noe?
Jeg vet ikke. Jeg er ikke sikker.
Hva mener du med "ikke du heller" ?
Det er bare det at... Det mo jo være noe.
- Det blør ikke mer. - Jo, litt der.
Vil dere la meg fly rundt her uten å få vite noen ting?
Jeg skal skrive en bok om dette hvis jeg overlever. Jeg sparer ingen.
Da skal hodene rulle. Ditt også, din mørkemann.
Det begynner å bli farlig. Har dere ikke skjønt hva slags makter det er?
- Jeg foreslår at vi drar tilbake. - Ikke tale om. Ikke nå.
- Tror dere dette er en selskapslek? - Selvfølgelig blir vi.
Jeg advarer dere.
Det straffer seg at en uinnvidd leker med slike makter.
Matt - i neste.
- Nei, jeg trorjeg legger meg. - Får håpe vi får en fredelig natt.
Det er håp til en er 70, sierjomfrua. Siden er det bare håp.
- God natt. - Drøm behagelig.
Du får hilse hemmelighetskremmeren Gran.
Tilgi ham, han liker å gå sine egne veier.
Bernhard! Der satte du meg på noe! Hvorfor tenkte jeg ikke på det før?
Gran! Han er vekk. Hent lykten min i en fart.
- Hvorfor tror du han er ved tjernet? - Spar på pusten.
Der!
Gran! Gran!
Det gjelder livet!
Hei! Det er noe som blinker.
Det er lykten hans.
Det gikk noen minutter til vi hørte ham til vi fant ham, men han var død.
Det skulle tyde på noe annet enn en vanlig drukningsulykke.
Han kan da ikke være myrdet?
Det fins ingenting som tyder på vold.
Så han skulle ha kastet seg i tjernet av egen fri vilje?
Ja.
Men Harald kunne ikke svømme.
Han kan ha snublet. Falt uti og fått krampe.
- Folk har dødd av skrekk før. - Dødd av skrekk?
Selv en mestersvømmer kan få panikk når han uventet får hodet under vann.
Det erjo mulig. Kanskje en obduksjon kan fortelle mer.
Det er ikke nødvendig.
Hør her, Bråten. Kan du bli her oppe i natt?
- Venter du at noe skal skje? - Ja.
Vi må få båret ham ned. Jeg har bare to mann.
- Men Mørk tilbød seg å hjelpe... - Gjorde han?
Så sier vi det.
Da følger jeg et stykke nedover, forbi de verste kneikene.
- Er du så snill og hjelper oss? - Ja, gjerne.
Bernhard...
- Hvordan går det med Lillian? - Jeg tror hun sover nå.
- Bugge snakket lenge med henne. - Hvordan tar hun det?
Jeg forstår henne ikke. Det er som det går forbi henne.
- Forbi, hvordan...? - Det er som om Bugge har...
Jeg får ordne litt mat til oss.
Venter du virkelig at noe skal skje?
Jeg tror vi får oppklaring i natt.
Natten til 23. august.
Du husker da sagnet? I natt skal vi høre Gråviks dødsskrik.
Jeg ble litt våt. Har ikke Mørk kommet ennå?
Nei.
Det er Werners dagbok? Uhyggelig lesning.
- Hva er det som skal foregå i natt? - Jeg har snakket med Bugge.
Å, ja...
Du kan ikke vente at jeg skal like det.
- Unnskyld, forstyrrer jeg? - Absolutt ikke.
- Så sier vi det er i orden. - Kom inn i stuen etterpå.
- Hva var dette for tête-à-tête? - Ingenting.
- Du virker nervøs. - Nei. langt ifra.
- Hva driver dere med? - Ingenting.
- Fint du kom. Bare et øyeblikk. - Jeg tar et kikk etter Mørk.
- Vi harjo noen minutter. - Nå?
Jeg vil si at jeg anser mysteriet med Werners forsvinning som oppklart.
Har du løst det? Hvordan?
- Ved hjelp av denne. Og Lillian. - Lillian?
Du husker historien hun fortalte på toget om seg og broren?
- Den om Bjørn og kollisjonen? - Ja, at hun følte faren.
Er ikke det vanlig telepati mellom folk som er knyttet til hverandre?
Og enda mer når de elsker hverandre.
Bjørn Werner elsket sin søster lidenskapelig.
- Elsket? Mener du... - Ja, dessverre.
Det ble en sykdom. "Detjeg elsker, men ikke kan eie må ingen røre."
Når Gran forlover seg med Lillian bryter katastrofen løs.
Bjørn reiser hit opp og blir besatt.
Han blir besatt om Gråviksagnet fordi dreier som hans eget motiv.
Ja, det var også en bror og søster.
I dagboken nevner han onde ytre makter.
Men i virkeligheten har han blitt et offer for sin egen syke fantasi.
Og den drømmen husker du? Den med liljene i tjernet.
Bjørn og Lillian har drømt den samtidig på hver sin måte.
- Det var hennes drøm du leste. - Da må Lillian ha vært din pasient?
Hun har lidd av en ubevisst binding til broren.
- Har drømmen med løsningen å gjøre? - Drømmen er som en rebus.
Liljen som Bjørn så i tjernet henspilte på søsterens navn, Lillian.
- Hun mistet sin renhet pga av tre... - Var en gran! Harald Gran.
Og det lodne dyret som reddet henne fra dypet var Bjørn.
Drømmen var et telepatisk signal fra bror til søster.
Han begynte å tilkalle henne. Planen var å trekke henne med ned i tjernet.
- Hvorfor fikk han ikke fullført det? - Han led skjebnen sagnet beskriver.
Symbolsk uttrykt kan man si at Tore Gråvik krøp inni ham -
- og trakk ham med seg.
- Nå, Bråten? - Nei. Klokken er snart tolv.
- Mørk kommer visst ikke. - Merkelig.
Vi får holde fast ved planen likevel.
- Jeg syns det. - Er du klar, Bernhard?
- Klar? Til hva? - Til å møte Gråvik ved tjernet.
- Mener du vi skal dit nå? - Ja. Du er vel ikke redd?
Redd?
- Men Bråten, da? - Han blir her og holder vakt.
Hør her. Hva som enn skjer, om det ser aldri så vanvittig ut, -
- må du love å ikke komme med en lyd.
Hvis noe ikke går etter programmet griper jeg inn med en gang.
Hvorfor sier du alt dette?
Jeg vet jeg vil sette deg på en hard prøve.
- Ja vel. - Nei.
- Skal vi ikke til tjernet? - Vi tar en omvei.
Her er det fint. Kom igjen.
Ned.
Vent.
- Hvor lenge skal... - Hysj!
Husk hva du lovte. Ikke en lyd.
Lillian...
- Du vil da vel ikke... - Vær stille.
Men...
Vi må gripe ham. Kom!
Bjørn Werner!
Vi må finne ham.
Kom, Bernhard.
Vi kan ikke gjøre noe. Det nytter ikke. Jeg skal fortelle deg hvorfor.
Da vil du sikkert forstå. Kom.
Nå?
- Synd du ikke kom før. - Dere fikk ham ikke?
- Men det var kanskje det beste. - Hvordan kan du si det?
Tilgi meg, Bernhard. Han hadde aldri blitt menneske igjen.
- Ja men, Lillian da... - Lillian ligger inne og sover.
Gjør hun det? Det var altså deg som...
- Ja. - Sett deg her ved varmen.
- Måtte du utsette Sonja for dette? - Det var den eneste muligheten.
- Sonja svømmer godt under vannet. - Bråten passet også på meg.
- Kanskje du vil forklare alt nå. - Ja, gjerne.
Første gang Werner gikk i tjernet svømte han et stykke og gikk på land.
Siden holdt han seg gjemt i skogen og ventet.
- På Lillian? - Han håpet hun ville ta Gran med.
Han identifiserte seg helt med Gråvik.
Han ville heller se Lillian død, enn i hendene på en annen.
Han ville også drepe elskeren.
Det var hans vilje som var drivkraften da Lillian gikk i søvne?
Det er under søvnen den telepatiske kontakten er sterkest.
Hun var et hjelpeløst medium.
Men Harald Gran? Oppdaget han at det var Werner?
Jeg tror han ante sammenhengen.
Du husker sagen han fant i tømmerkoia?
Werner hadde montert en knott under den ene skoen, men på feil ben.
Gran oppdaget det. Han ville følge sporene mens bakken var våt.
Men Werner visste at Gran ikke kunne svømme.
- Hvordan kunne du forutse alt dette? - Husk at Lillian var min pasient.
Som hennes sjelelege fikk jeg et spesielt våpen mot Werner.
Ved å avlese hennes drømmer, fikk jeg tak i hans planer.
Men dette erjo...fantastisk.
Tja, fantastisk?
Vi har fått en psykologisk forklaring, -
- men den gir oss bare en liten tråd. Vi står innlysende overfor...
Har dere ikke forstått at mennesket er omgitt av en veldig natt?
Slutt og snakke om overnaturlige ting. Det fins ingenting som...
Men i all verden. Hvor kom denne fra?
Kråkefjær.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2009