Компанія Огест Ентертеймент
Семюел Еріда, Стюарт Шапіро та Стюарт Менклін представляють
Виробництво Фрістоун Пікчерз і Девіс Філмз
Фільм Шелдона Летича
З Марком Дакаскосом у головній ролі
Тільки найсильніші
У фільмі знімалися: Стейсі Тревіс
Пако Крістіан Пріето
Тод Сусман
Річард Кока та інші
- Одягайся, Тарзане. Час іти на Велику землю. В тебе є тридцять хвилин.
- Тримай, це тобі. Поїхали.
- Дякую за все.
- Це тобі. - Я не можу... - Візьми.
- Дякую.
Композитор Харві Мейсон
Оператор Едвард Пей
Сценарій Шелдона Летича та Луїса Естебана
Продюсери: Семюел Еріда, Стюарт Шапіро та Стюарт Менклін
Режисер Шелдон Летич
- Яку ж чудову каву вона готує! Я лише заради неї прийшов!
- Слухайте, я вже 20 років торочу вам одне й те саме про Кастро, а ви не слухаєте!
- Знову ти завів!
- Гей, хлопче. Продаєш? У мене двадцятка.
Що ти мені на неї можеш дати?
Ти що вважаєш, я крім тебе ніде не дістану?
- Без цього матеріалу нам не осягнути науку 20 століття.
Теорія природного відбору Дарвіна. Є бажаючі?
З твоїм природним відбором все зрозуміло! Мені начхати на твої смердючі уроки!
- Господи, допоможи нам!
- Містер Керіган? - Луїс?
- Може, зараз не найкращий момент. Я... зайду пізніше.
- Нічого, не гірший за будь-який інший. Заходь. Вибач, сьогодні важкий день.
Я чув, ти був у Південній Америці? Вчив наших недорозвинених друзів воювати?
- Швидше я воював із чиновниками. Тепер я повернувся - треба якось влаштовуватися.
- Гадаєш, я зможу тобі в цьому допомогти?
Хлопче, на тебе чекають неприємності. Ходімо, спустимося до їдальні.
Бачив? Декілька років тому поставили.
Дітки або самі стрибали вниз, нанюхавшись різної гидоти,
або добрі друзі їх туди зіштовхували... Такі-то справи.
Прибиральниці вже потомилися їх з підлоги зішкрібати!
Я вчитель, а не сторож зоопарку. Я втомився, втомився вести коней до водопою...
коли всім зрозуміло, що пити вони не збираються!
Люди, як ви, не йдуть просто так! Вони попри все залишаються,
тому я до вас і повернувся. - Були часи, коли діти були варті того, щоб їх рятували.
Тепер це в минулому. Поглянь, хто в нас навчається.
75% мають при собі зброю, 81% живе в неповних сім'ях.
То чого дивуватися, що лише 12% закінчують школу?
- А ці 12 відсотків? - А селяни?
- Які хочуть вирощувати картоплю, а не мак?
- Не розумію, навіщо тобі сюди треба.
- Я зрозумів. Вибачте. Даремно я до вас прийшов.
- Ти продаватимеш продукт! Ну ж бо, підніми!
- Родинні сварки, пане вчителю. Братик забув домашнє завдання виконати.
- Облиш його!
- Я ж сказав - не пхай носа, куди не просять. Не твоя справа! Хто ти, врешті-решт, такий?
- По-перше, я не вчитель. По-друге, ти мені зіпсував настрій.
А, по-третє, хто сказав, що це не моя справа? Відпусти хлопця!
- Тепер це твоя справа! Приведіть його!
- Назад! Відійдіть усі назад!
- Ну ж бо! Піднімайся!
- Ти знаєш, що ти зробив? Ми не могли добитися цього 5 років!
- Ти привернув їхню увагу!
У них жорстокість - у крові. Жорстокість їх оточує з дитинства.
- Бачили, як вони відреагували, коли Луїс викинув торговців наркотиками?
- І ви вважаєте, що якщо навчити їх бразильського Кун-фу... - капуеро,
ми зможемо спрямувати їхню зайву енергію на щось позитивне?
- Саме так!
- Якщо я вас правильно зрозумів, ви хочете, щоб 12 найгірших дітей...
- Можна принаймні спробувати!
- І замість фізкультури, пане Лоуренсе. - Луїс. Мене звати Луїс.
- І ви в це вірите? - Це змусить їх поважати інших.
- Ви послухайте, що ми тут обговорюємо! Навчати жорстоких дітей жорстокості!
Цей молодий хлопець, який щойно повернувся зі служби у Латинській Америці,
навчатиме дітей чого? Молитися? Ні, вбивати!
Він буде для них чудовим прикладом!
- Принаймні, ми спробували. Нічого не вийде.
- Я знаю Луїса. Ми разом училися. Викладачі через нього стогнали. Він був хуліганом.
Але з'явилася людина, яка вплинула на нього.
Це був викладач суспільствознавства. Мені здається, Луїс хоче повернути борг.
Це просто чергова спроба повернути суспільству цих дітей.
Це те, чим ми займаємося щодня. Що ми втрачаємо?
- Діано! Я хотів подякувати тобі. Спасибі, що заступилася.
- Пусте, Луїсе. - Я тобі допоможу. - Дякую, ми не в школі.
Ні, звісно. Ми тепер подорослішали і я міг би запросити тебе кудись.
- Справді? Мені сподобалося, що ти запропонував - це щось нове.
- Сумніваюся, що це спрацює, але варто спробувати.
- Я підтримала тебе лише заради дітей. Отже, не варто розраховувати на щось більше.
- Гекторе! - Так, любове моя!- Допоможи.
- Дякую.
- Ось вхід. А може це... Так, це вхід.
- А що з вікнами? - Треба їх вибити. - Я теж так думаю.
- Оце знайшли собі робітку!
Знайшли собі проблеми - ось що! Погляньте на підлогу. Тут був туалет.
- І тут я маю навчати робити стійку?
- Луїсе, тут неподалік пожежна станція - можна принести сюди шланги...
- Спочатку все треба звідси повикидати! - За роботу!
- А ось і вони.
- Це що, жарт? - Едді, будь ласка - вишикуй тут усіх.
- Так, як скажеш, Керрігане!
- Ось так. Ще сюди трохи. Решта - за Донованом.
- Доноване? Ти чув мене? Проходьте. Ставайте сюди.
- Гей, Керрігане! Де тут у вас туалет? - Он там, Едді.
- Ви всі знаєте, що у вас будуть не звичайні заняття фізкультурою.
І раджу вам не втрачати можливості, яка вам надається.
- За що нам це? Місіс Еспосіто. - Золота молодь.
- Так, не хор хлопчиків.
- Не сумніваюсь, що за місяць вони віддаватимуть вам честь при зустрічі.
- Не підведи нас, солдате.
- Еде - я за це головою відповідаю. Не роби з мене дурня.
- Це було б не складно.
- Усі проходьте всередину. Хуткіш.
- Гей, Шею, на твою хату схоже! Ну й діра!
- Тут усе розвалюється. Гей, Керрігане! Ти хочеш, щоб нас усіх тут завалило?
- Доноване, вимкни свою торохтійку. - Шо?
- Вимкни! Зараз урок.
- Ваш інструктор - містер Луїс Стівенс. Випускник нашої школи.
- Теж невдаха? - Один із Зелених Беретів,
тому він не терпітиме ваші витівки, як це роблять інші викладачі.
- Він люб'язно погодився попрацювати.
- Це той чувак, який набив твоєму братові морду у дворі школи.
- Я якось із тобою так само розберуся. - Впевнений?
- Послухайте!
- Ану вмаж йому, Орландо! - Ще встигну.
- Гей, ти! Зроби музику голосніше! Я сказав - голосніше!
- Гаразд. Задоволені? - Так, мені подобається.
- У капуеро все починається з джинги.
- Ну й музика!
- Смішно, так? - Так. - Дуже смішно.
- Вони - основа для таких рухів.
- Пішов ти зі своїми танцями!
- Касета при тобі?
- Музика капуеро - я записав у Бразилії. Вона дещо дивна - але ви прислухайтеся.
- Гей, вимкни ти цю тумбу-юмбу!
- Ви спробуйте, вслухайтеся. - Вимкни це лайно, від нього баняк розколюється!
- Чувак, гадаєш, я жартую?
- Відріж йому вуха по самісінький хвіст!
- Ти не вимкнеш? - На сьогодні все. Завтра приходьте у вільному одязі,
без взуття - і будьте готові до джинги. - Чули? Вільні!
- Як тебе звати? - Пішов ти!
- Це твоє ім'я чи прізвище? - Це Орландо Олівейрас.
- Вони не мають права носити в школу зброю. - Але ж ми не в школі.
- Не сердься, чувак. - Луїсе, що ти робиш?
- Вільний одяг - не забудьте!
На цього хлопця справа у поліції лежить їз ясел. Його кузен Сильверіо
- ватажок бандитської зграї.
- Якщо ми не віритимемо їм, як вони повірять нам?
- Можна взяти? - До завтра. - Але не забудь повернути. - Обіцяю.
- Як тебе звати? - Донован.
- Донован. Бувай, Доноване. - Бувайте.
- Я сподіваюся, це не єдина? - Знаю, знаю! Все - вірити. - Вірити.
- Ось, містере Стівенс.
Я прогнав касету через міді-установку. Я прокрутив баси й вокал на восьмий.
Потім я проставив паузи й додав пару звуків з настройок.
Вийшов мікс старого з новим.
Я не хотів образити майстрів капуеро...
Гадаю, їм сподобалося б.
- Давайте, хлопці! Покваптеся! - Ми на пікнік, чи що?
- Ну ж бо! - Не спускай йому!
- Гей, хлопці! Як музика? Це Донован заміксував.- Супер!
- Почнемо. Денні, поклади скейт. Знімайте рюкзаки.
Знімайте штани!
Почнемо зі джинги. Дивіться всі - праву ногу відставити, потім ліву.
- Містере Стівенс, я гадав, ми вчитимемося бити морди...
- Тоді слухай.
Не вмієш джингувати - не вмієш битися. Це - основа основ.
- Але я гадав, що ми вчитимемося бити пику!
- Припиніть! Негайно припиніть!
Уроку не буде. Забирайтеся всі звідси!
- Крім тебе, Шею - залишись. - Чому? Адже він перший почав!
- Я сказав, залишись! - Чому я маю сам залишатися?
- Ти й надалі дозволятимеш брату лупцювати себе,
чи ти хочеш навчитися сам його дубасити?
Це твій шанс. Завтра ти з Едді опинишся сам на сам перед класом.
Весь день у нашому розпорядженні - якщо хочеш.
- Так, чудово.
- Містере Керріган, залишайтеся, подивіться.
Трохи повільніше. Спочатку повільно, потім - бах!
Так, тільки не налітай на мене.
- Чудово! Я знав, що в тебе вийде. - Так!
Гаразд, іще раз!
- Ану! Навчи нас чогось!
- Ти що? Піднімайся!
Спробуємо ще? Містере Каріган, будь ласка.
- Денні, ну ж бо! Так, чудово.
- Тепер ти - Доноване. Чудово!
- Годі! Непогано, хлопці. Це - берімбо, він задає ритм грі.
- Так, Доноване, слухай ритм, гаразд?
- Ну, як тобі? Спробуй ти!
Я впевнений, у тебе вийде! - Як ви знаєте, що у мене вийде?
Ви ні чорта про мене не знаєте! Гадаєте, проглянули мою справу - і все знаєте?
Ви ні про кого тут нічого не знаєте! - Так, ти маєш рацію. Не знаю. Але я тут для того, щоб дізнатися!
- І чого ми навчимося? Грати на цьому шматку лайна?
Стрибати, як козли? Ти невдаха! Невдаха!
- Орландо! - Пішов ти!
- Чого вирячився?
- Чому ти не був уроці? - Це що за псих? - Напевне, він його знає.
І надалі ховатимешся за їхніми спинами, чи скажеш сам за себе.
- Я уже сказав: я не маю часу на ваші ідіотські ігри.
- А на що ти маєш час? Бути на побігеньках у кузена? Красти машини?
- Так, я працюю на брата. Це все відомо. І що далі? Дізналися про мене щось нове?
Збираєтесь годувати мене цією музикою? Знаєте, що я вам скажу?
Мій кузен - він не музику грає, він бізнесом займається. Про сім'ю дбає.
Вам краще піти звідси від гріха подалі.
- Ти прийдеш завтра на урок?
- Гей, чувак! Глухий, чи що? Вшивайся звідси!
- Ви лише погляньте... - Ех, хлопче!
- То це ти тут зірка? Вчитель капуеро?
- А ти, мабуть, кузен Сільверіо?
- Скажи-но мені, вчителю... і багато в школі платять? - Достатньо.
- Не жартуй зі мною, чувак. Скільки?
- Я маю дах над головою. Мені більше не треба.
- Знаєш, друже, я давно вже не зустрічав святого. Справжнього - з плоті й крові.
Скажи-но мені, святий, бачиш це сміття?
Мені потрібен хтось, хто зробить з них людей.
Якщо ти навчиш їх битися, я дам тобі такий дах, про який ти навіть не мріяв.
- І, може стільки кокаїну, скільки мені не винюхати? - Як скажеш..
- У розумних межах. Просто скажи, чого ти хочеш.
- Чого хочу? Швидше забратися звідси, доки я не наблював на твої черевики.
- Даруйте.
- Гей, святий! Розмову не завершено.
Ще треба перевірити твою підготовку.
Побачимо, що ти можеш сказати людині, яка виросла в Ріо-де-Жанейро.
Ми швидко з'ясуємо, хто тут майсер капуеро.
- Набий йому пику!
- А ти нічого. Піднімайся!
Нічого - не означає добре, але для мого кузена - якраз.
Святий нвчить тебе основ, а вже потім я займуся твоєю вищою освітою.
Він - моя кров. У мене на нього плани. Не забивай йому голову дурницями.
- Не міг нічого краще придумати - піти туди самому?
- Хто б казав! У такий час - сама! Досить нерозважливо. - Вибач.
- То навіщо ти чекала на мене? - Я знаю цей квартал і сім'ю Орландо.
- Знаєш, їх вважають безнадійними, а мене -камікадзе.
- Ти теж вважаєш, що вони безнадійні? - Вони для мене - випробування.
- Що ти маєш на увазі? - Те, що коли в мене нічого не вийде,
мені доведеться жити з цим. Нам доведеться жити з цим.
- Невже це саме той егоїст, з яким я колись зустрічалася?
- Що там з тобою зробили? Вибач.
- Як твоя рука? - Не знаю. Подивимось.
- О, Господи! Божевільний! - Мені здається, руці вже краще, лікарю!
- Дві таблетки аспірину - і не думай телефонувати мені зранку!
- Впевнений, ти тепер і стійку на руках не зробиш. - Ти маєш рацію.
- Що ти можеш показати? Плавання чи стойку на руках?
- Я маю вибрати? - Так. - Ну гаразд.
- Пані вчительці потрібна допомога? - Ні. - Ні?
- Тільки не дивися на мене. - То ти відмовляєшся від допомоги?
- Точно. Відійди. - Барабанний дріб!
- Тримай мене!
- Твоя стійка залишає бажати кращого... - Щасливий?
- Міг би бути щасливіший. - Як?
- Луїсе, що ти робиш? Божевільний. - Трошки.
- Діано! До мене дійшли чутки про тебе й цього містера Головоріза.
Він, виявляється, ще й твій колишній!
- Відколи ти ведеш новітню історію? Відтоді, як ти налягаєш на фантастику.
- Та що відбувається в цьому спортзалі? - По-моєму, це не твоя справа.
Хоча, можливо, ти не так ображався б, якби сам прийшов подивитися.
- Не чекав. Дуже вражаюче.
- Отже, ця техніка побудована на танці? - І на ритмі.
- Чудово! Їх навчили бити в ніс у більш пристойний спосіб.
Їх не лише цього навчили. Погляньте!
Раніше це призвело б до різанини - особливо між цими двома.
А що він з них зробив! Вони були найгіршими дітьми в усій школі.
Я вже майже згодн віддати йому всі уроки фізкультури.
Тому що він встановив дисципліну? В цілому це нічого не змінило!
А" в цілому" - це одразу піти до голови департаменту освіти із пропозицією?
- З якою пропозицією? - Запровадити капуеро в програмах усіх шкіл.
- Господи, якщо це спрацювало в нас, - спрацює скрізь!
- Давайте, Керрігане, зробіть програму.
- Усе гаразд. Їм сподобається, коли вони побачать.
- Єдине, що вони хочуть знати - це те, як ви збираєтесь навчати 1200 дітей.
До речі, якщо я можу чимось допомогти - скажіть.
- Я хотів би вивезти дітей за місто.
- Тут!
- Містере Стівенс, ви впевнені, що це - саме те місце? Адже тут ні чорта не видно!
- Довіртеся мені. - Так, ми віримо.
- Я гадав, ми в автобусі спатимемо! - Ти намагався розбити намет в автобусі?
- Та нічого він не намагався! - Ми що, індіанці?
- І це - дванадцять найгірших дітей Маямі?
- Тут змії із крокодилами водяться! - І Фреді Крюгер, мабуть, теж.
- Луїсе, вже пізно, може, краще в готель?
- О, містере Стівенс! Ви і найкрасивіша вчителька у школі!
- Хочете спати в автобусі? Будь ласка. Мені подобається пляж - і я спатиму на пляжі.
- Я з ним піду!
- Ні! Зачиніть двері! Закрийте всі вікна!
- Ви лише погляньте!
- Ще раз. Чудово! Посміхніться! - Чудово!
- Гей, Стівенсе! Я з голоду помираю! - Потерпиш.
- Де твій друг? - Якщо ви про останнього з могікан,- він там.
- Я в ці вихідні мав працювати. - На кузена? - Так. Розбирати машини.
Це пенві гроші. А так вони собі знайдуть когось іншого...
- Мені хочеться вірити, що ти змінився. - Я змінився.
Але розбирати машини - це єдине, що я вмію. - Ну, і капуеро.
- У твоєму житті вже все розписано? Хто продав тебе в рабство твоєму братові?
Знаєш, цей світ може бути таким великим, як ти цього захочеш.
І такий малий - як твій квартал. Я продемонстрував тобі можливості.
Тобі вирішувати в цьому житті.
- Адже я тут.
- Ось ми й у школі. Всі на вихід! - До уроку лишилося 10 хвилин.
- Малятка з пісочниці повернулися!
- Ти мав роботу на вихідні. Ти, недоумку!
- Сільверіо, ти - сім'я, але я не твій раб!
- Це що - бунт? Це ти так із братом розмовляєш, виродку? Ходімо!
- Ти мені віднині не брат.
- Чому ви, з Ямайки, такі слабаки - сім'ю не поважаєте! Зараз я тобі покажу!
- Він не піде нікуди, крім школи. У нього урок за п'ять хвилин.
- А, Святий! Я мав би здогадатися, що це ти все заварив.
- Привіт, лялечко! - Не виходь з автобусу, Діано!
- Слухай, Святий - забереш мого кузена, я заберу її.
- Містере Олівейрас, вам краще піти. Без вашого брата.
- Мій брат уже не навчається в цій школі. Тепер він працює на мене.
- Це ваше рішення чи його? - Знаєш, я намагаюся бути добрим.
Але ти мене починаєш дратувати. А це - небажано.
- Ходімо. Мерщій!
- Без зброї! Хочеш пограти?
- Гаразд, зіграймо. На виліт.
- А я не граю. - Ну ж бо!
- Що в нас тут коїться? Поясніть нам, що ми маємо робити,
якщо помітимо вашу пику на відстані менш ніж сто ярдів від школи?
- Сім'я. Ось за братом заїжджав. Ми вже їдемо.
- Це твій вибір. Це твоє життя. Це - моя сім'я.
- Я не можу піти проти крові. Я повернуся - обіцяю.
- Даруйте, офіцере. Я на одне слово.
- Хочеш війни? Отримаєш!
- Я давно кажу - пристрелити його треба. - Не найкраща ідея.
-Він для цих хлопців тепер герой. Його треба підставити.
- Як справи, крихітко?
Де твій боєць капуеро? Перекажи йому, що якщо він залізе на мою територію,
мені доведеться забрати в нього дещо. Гадаєш, він віддасть? - Ні.
Йому краще забратися, поки цілий. Привіт учителю! Бувай!
- Чиє це, цікаво? - Він уб'є тебе.
- Одне я тобі можу сказати точно - комусь буде непереливки.
- Він нас бачив, зробимо з нього тост.
- Прощавай!
- Доноване, поглянь! Це клас Керрігана!
- Я зараз. - Стривай, куди ти?
- Доноване! Мерщій звідти! Зараз усе обвалиться!
- Містере Стівенс, я намагався його зупинити.
- Школа Лінкольн Хай приголомшена кривавою драмою, що сталася після того,
як перетнулися шляхи викладача нової спортивної дисципліни
і місцевого мафіозного угруповання. Всі сьогодні запитують себе - чому?
Чи варта ця програма смерті 1 7-річного школяра й госпітплізації викладачів?
Програма навіть не була схвалена департаментом освіти.
На ці запитання доведеться відповісти завтра директору школи Дональду Кочрану.
- Ти! Геть з кабінету! Геть зі школи! Ще раз побачу, викличу поліцію!
Проведіть його до виходу. Приберіть репортерів.
- Містере Кочране, програма працювала. Адже ви бачили!
- Якщо ви ще не зрозуміли - кун-фу у цій школі закрилося!
- Разом з усіма нещастями, до яких воно призвело. Заберіть його!
- У чому річ, хлопче? Тобі не подобається бути як усі? Проблеми зі слухом?
- Хвилинку!
- Орландо сьогодні не з'являвся. Гадаю, він узагалі не з'явиться.
- Гей, прищ! Усі виконують вправи - ти не кращий за інших.
- Вибачте, але ви більше не повинні з'являтися в школі!
- Ходімо.
- Я маю йти. - Бережіть себе. Я чув, вони вас розшукують - ви знаєте хто.
- Я не повинен тут бути. Ви знаєте.
- Ти і в школі не повинен бути. - Я не мав вибору! - Так, бачу.
- Вам треба жити - їдьте з Маямі. З Флоріди! Якомога далі звідси.
- Янкі - повертайтеся додому. Десь я вже це чув.
- Цього разу вони не жартують - вони вб'ють вас. - Я не поїду, доки не покінчу з цим!
- Як ви дізналися де гараж? - Твій кузен - відома особа.
- І що ви збираєтесь робити? У нього алібі на той день у школі.
Ніхто не скаже проти нього. Вони або залякані, або вважають його Робін Гудом.
Лягаві його не чіпатимуть, а ви будете трупом.
- Як Донован? Він був твоїм другом. Хочеш, щоб я просто забув про нього?
- Я не хочу, щоб з вами трапилося те саме.
- Керріган говорив на своїх уроках про те, що виживають тільки найсильніші.
Жоде капуеро не врятує вас, коли ви один проти цілого кварталу!
- А він і надалі залишатиметься власником плантації. Ти цього прагнеш?
- Байдуже, чого я прагну. Це так і є! - Якщо ми не спробуємо це змінити.
- Де мені тут дістати реактивний мерседес?
- Гей! Привіт босу!
- Сільверіо! Там таке було! Цей хлопець бився і трощив усе навколо!
- Я вб'ю тебе, покидьку!
У нього немає машини! Він десь тут! Знайдіть цього вилупка!
Він потрібен мені живий. Сьогодні! Доведемо війну до кінця!
- Де ти вештався? Наглядай за гаражем. Бачив, що твій учитель накоїв?
Він сильний ворог, брате, але я сильніший! За годину ми будемо в парку Макумба.
Побачимо, хто з нас хазяїн кварталу!
- Так? - Цей ідіот тут усе розтрощив!
- Слухаю. - Він на розі Біскаї та 28-ї вулиці.
- Збери всіх людей. І не забудь - він мені потрібен живий.
- Що за чорт?
- Живий! Він потрібен живий!
Ах ти, сучий сину. Ми для тебе сюрприз підготували.
Взяти його!
- Це що, жарт? - Ми прийшли за нашим учителем.
- Зграя недоносків!
- Назад! Я раджу вам забиратися звідси, доки комусь не зробили бо-бо.
А ти! З тобою ми потім розберемося! - Краще зараз брате.
Ти не вийдеш звідси, якщо з ним щось трапиться!
Ти маєш рацію, брате. Ми з тобою негайно розберемося.
Ці дами нам не заважатимуть?
- Сільверіо! Тільки ти і я! Час покінчити з усім цим.
- Ну, давай покінчимо.
- Якщо я вийду переможцем - діти мої. - Якщо ти вийдеш переможцем!
- Будете говорити чи підемо до відділку?
- А ти той хлопець зі школи Лінкольн Хай? - Так, сер.
- А це хто? - Це Сільверіо Олівейрас, мій кузен.
- Це він влаштував підпал у школі. Це він убив мого друга, Донована.
- Ти готовий підтвердити це на суді? - Так, сер.
- Ти усвідомлюєш, як це відіб'ється на репутації цієї людини?
- Із цим покінчено - він тепер ніхто у кварталі.
- Мої сердечні вітання випускникам цього року.
Щиро бажаю вам успіхів і щастя.
Я щасливий, що завдяки містерові Стівенсу
цього року в нашій церемонії дещо змінилося.
Без подальших рекомендацій переходимо...