Ok... ok...
Herregud... herregud...
Herregud... herregud... herregud...
Hjelp, hjelp meg!
- Hjelp meg. - Ta hånden min!
- Å, Gud... - Nei, nei!
Ikke glem. Ikke glem. Ikke glem.
Ikke glem...
Jessie?
Jessie!
Klokken er kvart over nå. Du får si noen ord.
DELTAGERE: JESSICA MILLER PATER DAVID
Få kjente pappa.
Og de som gjorde det, så ham bare som underlig.
Som barn ønsket jeg at jeg hadde hatt en annen pappa.
En normal en. En som ikke var gal og som folk lo av...
Jeg trodde at jeg...
Jeg innså hvor mye du gjorde for meg. Og jeg er lei for det.
Jeg håper at jeg kan gjøre deg stolt og...
...at jeg kanskje bli halvparten så god som du var.
Jeg er lei for det, Jessie. Hei, alle sammen.
- Det er bare oss, Sam. - Å. Kult.
Jeg vet at du har det vanskelig, så jeg tenkte å komme over i kveld.
Vi kan kanskje gå og ta en drink et sted.
- Ingen koks, jeg har sluttet med dritten. - Pater David er med oss, Sam.
Vil du tilføye noe om faren din?
Nei.
- Er det dagboken hans? - Ja.
Får jeg se?
Man kan si mye om pappa, men dette er tøffe saker.
Finner du ikke noe, kan vi alle sak instagramme den.
- Har du sett alt dette? - Ja.
Kult, ja. Jeg tenkte vel at du hadde det.
Han visste at du er nedlatende som alle andre. At du så ham som en spøk.
Unnskyld, Jessie.
Pappa var ingen vits. Han var bra.
Og... man er mye mer enn bare det man tror på.
Ikke at det spiller noen rolle.
Vi skal skaffe bevis, ok? Om det fins.
Takk.
- Rart at du ikke inviterte Marty. - Tenk om jeg har gjort det?
- Du er en dårlig løgner. - Skal jeg alt angre på at du ble med?
- Hvorfor ble du med? - For å få et eventyr.
En seremoniell avslutning. For å finne meg selv.
Jeg mente at du har mer å tape, jobben din, kjæresten din om du har.
- Sluttet du på Tesco? - Jeg fikk sparken.
Hva, fikk Jessie sparken?! Hvorfor det?
- Fordi jeg ikke tok et 'nei'. - Ja, der kan jeg ha noen dårlige nyheter.
Hva mener du?
- Å, hei! - Hallo, barn.
Hyggelig å endelig treffe deg.
Hei.
Jeg forklarte nettopp for Sam at jeg ville gjøre dette alene.
- Han sa du hadde ombestemt deg. - Jo flere vi er, desto tryggere er vi.
Ja, og vi har et leirbål, så det blir koselig.
- Ja da, det er ok. - Herlig.
Får jeg se?
- Er dette ekte? - Ja.
- Er det ikke utrolig? - Ja, mer enn det.
- Han så skapningen fra underverdenen. - Lyder som min eks.
- Pappa kalte det bare 'hulemonsteret'. - Men dette er noe annet enn 'Bigfoot'.
Før hadde man sagt 'en demon', vi har mye i religiøs ikonografi fra sånt.
Mer pissprat.
Takk for det hjelpsomme bidraget.
Nei, altså, moderne vitenskap ville sagt 'en alien'.
Tenk på alle hieroglyfer av rommenn og raketter og greier.
Hva om det var et romvesen?
Hva om de ikke kunne komme tilbake til rommet
og noen av dem retirerte ned under jorden og gjemte seg. Fra oss.
Beklager, men hold opp.
- Hvorfor det? - Romvesen er et kult konsept.
Men jeg kan ikke si at jeg har vært redd for monster siden jeg var... fem.
Da vet du ikke så mye om monster.
- Jeg har møtt noen. - Mamma din teller ikke.
Du vet vel at ingen har fotografert dette? Lykkes vi å ta et foto, er vi de første.
Nå fins det bare hulemalerier og tegninger.
- Bilder tjener man masse penger på. - Og viser at pappa hadde rett.
- Hvor mye? - Jeg tenkte at du ville våkne.
- Mye. - Jeg må på do.
Oi.
- Det var som faen. - Hva?
Stygg jævel.
Jess? Jess!
Beklager. Jeg vet at du ikke ville ha oss med.
- Men du kom likevel. - Ja, for din skyld.
Jeg visste ikke hvordan du hadde det, du svarte aldri.
Jeg fikk høre om pappaen din av Sam. Jeg ville bare vite hvordan du har det.
Alt er bare bra.
Jeg vet at vi ikke har pratet mye siden Michael.
Men jeg er her nå, ok? For din skyld.
Jeg kan dra om du vil.
Ingen problemer.
'...det begynte med en flekk i nakken.
Hvor han kom fra vet jeg ikke.'
- Husker du Tåpelige fjes-leken? - Ja.
Kom an! Klar?
Én, to...
- Herregud! - Er jeg vakker?
- Er det langt igjen? - Nei.
Hva skal vi med løyve? Sitter det folk i trærne og sjekker?
- Pappa skaffet alltid løyve. - Hvordan ser et hulemonsterløyve ut?
- Det skal vi nok ikke nevne. - Nei, da henter folk i hvite frakker oss.
- Dra hjem, om du ikke vil være med! - Jessie.
- Hva? - Jeg spøkte bare.
Som alle som lo av pappa.
Rolig, jeg skal ikke forsøke å lette stemningen mer.
Joanna...
Nå går vi og fikser løyvet. Alt føles bedre når vi har slått leir.
- Hva syns du? - Hun har det tøft.
- Nei, ikke henne - han! - Begge har det tøft.
Han kunne ha støttet meg.
- Du leser for mye. - Godt det er gratis på biblioteket.
Frank.
- Her. - Takk.
Trenger man løyve for grotteutforskning?
Jeg vil ikke anbefale hulene, vi har stier, fosser, innsjøer.
- Ikke gå i hulene. - Men dere er vel ikke politiet?
Mer som gartnere.
Dere har vel ikke mat eller noe?
Her.
- Her? - Hva?
- Litt utsikt hadde vært fint. - Vi slår leir her.
Det er stille og rolig. Men skummelt.
- Hva? - Ingen fuglesang.
- Har du mistet teltstengene dine? - Jeg har en pinne.
Takk.
Dette er faktisk koselig.
Pappa lærte meg å gjøre opp ild.
Ja... Han lærte oss mange ting.
Jeg var ikke der da han døde. Jeg forlot rommet i omtrent et sekund.
Jeg er lei for tidligere, jeg burde ikke ha sagt det jeg sa.
Takk.
Pratet han mye om skapningen?
Nei.
Ikke i begynnelsen, men siden pratet han ikke om annet.
Du burde sove. Det blir en lang dag i morgen.
- Jeg kan ikke slutte å se på den. - Pass deg.
Den kan ta over deg.
- God natt, Marty. - Nattinatt.
Kan du veien herfra?
- Det burde være her. - Men det er det ikke.
Kan vi gå tilbake nå? Om vi finner veien tilbake, altså.
- Så, så. - Hvorfor tar du alltid hennes parti?
- Jeg sa 'så, så', to 'så'. - Etter at jeg sa fra, ja.
Det er nok denne veien. Jeg så noe i dagboken.
Men hvordan...?
Ganske imponerende, faktisk.
Siste sjanse til å snu.
Slipp det nå.
- Spar batteriet, hva? - Jeg tar ingen sjanser.
- Hva om du må ringe noen, da? - Hvem skulle jeg ringe?
- Jeg har likevel ikke dekning her. - Ikke? Min er kjempegod.
- Jeg også. - Japp, jeg også.
Du burde bytte selskap, Joanna.
Sikkert bare en stein som falt.
- Ingen fare. - Om man ikke var under steinen.
Skal vi holde utkikk etter noe mer enn fallende steiner og hull?
- Hulerotter. - 'Hulerotter'?!
- Ja, nakenrotter. - Dra til helvete!
Slapp, de er blinde og mangler pigmentering i øynene.
- Men de ser i mørket. - Har dere vært i kullsvart?
- Det heter nok ikke 'kullsvart'. - Totalt mørke, da.
Ja da.
Tenk på det, det kommer alltid lys et sted fra.
- Nei, dette føles ikke riktig. - Kom an.
- Dette er så dumt. - Alle må.
Så jævla dumt!
Vi gjør det.
- Føles det ikke rart? - Jeg liker det ikke.
Man må forsones med det, overlate seg selv.
Det er for skummelt, som om noen kikker over skulderen min.
- Jo, som om noen gikk over ens grav. - Nei... ikke for meg.
Det føles ganske fredelig.
Går det bra, Joanna?
Joanna?
- Hva gjør du? - Hva?
- Kom an, skatt. - Sam.
Godt forsøk.
Hvilken vei?
Det er som store hull, som om pappa ikke kunne huske denne delen.
- Men det meste er så detaljert? - Ja, det stemmer ikke.
Kanskje det gjør det.
Det er kanskje lufttrykk eller noe som påvirker folk ulikt, roter med hodet?
- Pappa hørte stemmer. - Hva mener du?
Han kalte dem 'viskingen'.
- Jeg trodde at jeg innbilte meg det. - Hva?
Det du sa om å lese dagboken, at den kan ta over hodet ditt.
Hva sa de?
Marty.
Marty!
- Er det fra dagboken? - Ja.
Nei! Nei!
- Nei! - Hva gjør du? Ro deg ned.
- Gi faen i meg! - Marty! Marty!
Marty!
Marty! Hvor skal du?!
Kom tilbake!
- Marty! - Hva faen foregår, Jess?!
Du har fortalt ham mer enn meg og Sam!
Hold opp! Kan du ikke ta mitt parti en gang?!
- Han var som pappa. - Han så ting.
- Fikk han hallusinasjonene herfra? - Nå holder det.
- Hva? - Ja!
Med alle stemmer og rotter og å glemme ting! Det holder for i dag!
Kommer du?!
Nei. Marty er fremdeles her inne!
Jaha... oi.
Ha et fint liv.
- Du burde ikke gå alene tilbake. - Men du skal vel ikke gjøre noe med det?
Stopp litt.
Så du tror at pappa hallusinerte om monsteret?
Er du ikke overbevist om det ennå?
Han sa at om det var noe å finne, så skulle vi finne det.
- Var det derfor du ble? - Hun klarer seg.
Jeg spurte ikke om det.
Så du vil vite hvorfor jeg egentlig kom?
For å være mer sammen med deg.
Og ærlig talt fikk vi ikke sjansen til å gjøre det så mye som barn.
Men jeg tenkte at man må begynne et sted, ikke sant?
Nei, nei, nei, faen!
Marty!
- Vi har ikke mer tau. - Toppen.
Venstre?
Venstre.
PLASS NESTEN SLUTT
Hva faen er dette?
- Var vi ikke på vei mot det? - Jo.
Ok, kom.
Vær så snill...
Hent hjelp, ok? Stikk nå, vær så snill! Jeg klarer meg!
Hvis jeg forteller, så vet du jo.
- Og om du vet, så vil det... - Hva?
Ikke rør deg!
Vi rører oss ikke.
- Jeg lurte på når du skulle våkne. - Og?
- Du må på sykehus. - Nei, vi må tilbake!
- Du skal ingen steder nå. - Vi må tilbake til grottene!
- Hva? - Til grottene.
Vi har vært tydelige nok: Vi skal ikke til grottene.
Hvorfor? Fordi dere vet hva som fins der?
Det er ikke noe der, men av og til sitter utrente folk fast i hulene
og må reddes ut derfra.
- Jeg ba dere ikke gå dit. - Jeg vet det, for faen!
Jeg vet at det lyder sprøtt, men det er folk i hulene.
Det er i alle fall ikke monster denne gangen.
Hva? Har noen sett det?
Monsteret?
Vi får nok ringe politiet når sykebilen kommer.
Jeg blåser i hva dere tror om meg, men vennene mine trenger hjelp!
Hør her, Jess, Jessie, er det navnet ditt?
Det beste for vennene dine er å ta det trinn for trinn.
Når sykebilen kommer, går vi ned i hulene og leter etter vennene dine.
- Dere trenger kartet mitt. - Vi kan området.
Dere finner ikke inngangen uten det.
Legger du ned skrutrekkeren, kan jeg se på kartet ditt.
Det er ingen fare.
Og flasken.
Man følger dalen ned hit, så mot øst.
Er det Black Ridge?
Hei!
Stopp!
Faen.
Jeg vil bare til vennene mine.
- Har det du bra der inne? - Jeg har det bra!
Vær så snill...
- Jeg går. - Nei.
Grace! La henne finne vennene sine.
- Ring redningstjenesten, hent utstyr. - Skal vi følge etter henne?!
- Noen må det, kom an! - Faen...
Tror du engang på noe av det hun sa?
Og hva er det vi leter etter, en slags dør?
Nei, en grotte.
Vi vil neppe finne fram i mørket engang med disse lampene.
- Vent... hørte du? - Hva?
Ingenting.
- Hvilken vei er øst? - Jeg vet ikke!
- Den veien. - Det er den veien hun er på vei.
Kom an.
- Går det bra? - Ja. Er det her?
Der er grotten.
Skal vi virkelig gå inn? Vi kan vente på redningstjenesten.
Jo, men vi er ikke gartnere.
Ok, vis veien.
- Hei! - Kommer du?
- Er det vennene dine? - Ja.
Hun hadde ikke en sjanse.
Redningstjenesten kommer snart.
Hva om de ikke finner inngangen?
Det er ham. Marty.
Marty.
Slapp av, han er borte.
Det er meg, Marty. Jessie.
Hvorfor tok det så jævla lang tid?
Til inngangen.
Vi tar ham opp hit.
Nå henter vi Sam.
- Jessie! - Hva?
Sam er død.
Nei.
Nei... Hvordan...?
Jeg er lei for det.
Hvordan døde han?
- Det er en skapning der, jeg så den. - Hva snakker han om?
Du innbilte deg det bare, hva?
- Ikke dette. - Er du sikker, var den virkelig?
Denne var virkelig.
- Jess! - Vent.
Jeg henter henne!
Slapp av. Rolig.
Drikk litt vann. Hold deg våken! Hold deg våken.
Bedre?
Sånn, nå er det bare å vente.
- Du kan også høre det. - Ja.
Den søker kanskje hjelp eller anroper hjemme. Men det er intenst.
- Kom med ut, nå holder det! - Et bilde, jeg må få et bilde!
Vi fikk ut vennen din. Jeg beklager virkelig broren din,
men jeg nekter å mislykkes den eneste gang jeg trengs!
Men da var alt forgjeves, la meg bare få en sjanse.
Jeg blir gal som pappa om jeg ikke gjør noe!
Gjør noe, da! Ta med vennen din og dra hjem!
Ellers skyter jeg deg i foten og bærer deg ut.
Det er sånn den snakker.
Ser du?
Gjør jeg det mange nok ganger forsvinner det ut av hodet.
Siste sjanse, jeg sverger.
Vi må ut nå.
- Bort fra meg. Ikke rør meg. - Hva, det er jo bare meg?
Nei, vent!
Marty!
Stille!
Ikke tving meg til å gjøre det, vær så snill.
Men du dreper meg bare ellers.
Vær så snill... Hjelp.
Jessie.
Fortere!
Vent, jeg hørte noe!
Hva er det?
Jessie!
- Marty! - Hvor er du?
- Er du uskadd? - Ja.
- Hjelp meg, jeg vet ikke hvor jeg er! - Ingen fare, bare følg stemmen min.
- Marty! - Slapp av, jeg finner deg.
- Bli der du er til jeg har funnet deg. - Jeg er her...
Marty?!
Jessie?
Jessie!
Marty... hvordan gikk det? Denne veien, Marty.
- Marty! - Hør her.
Jeg gjorde noe fælt, og...
Jeg bryr meg ikke, vi må bare ut.
- Han er i hodet mitt! - Som om han ikke var i mitt?!
Men vi klarte det.
Herregud! Vi klarte det. Kom.
Jessie! Løp!
Om jeg forteller det, så vet du.
Og om du vet, så kommer det til å setter seg i hodet på deg.
Og når det vel har kommet dit, så vil det fortære deg.
Men om det fortærer en, hvordan klarte du deg?
Jeg hadde deg.
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com