Okej... okej...
Herregud... herregud...
Herregud... herregud... herregud...
Hjälp, hjälp mig!
- Hjälp mig. - Ta min hand!
- Å, Gud... - Nej, nej!
Glöm inte. Glöm inte. Glöm inte.
Glöm inte...
Jessie?
Jessie!
Hon är kvart över nu. Du får lov att säga några ord.
DELTAGARE: JESSICA MILLER FADER DAVID
Få kände pappa.
Och de som gjorde det såg honom bara som underlig.
Som barn önskade jag att jag hade haft en annan pappa.
En normal. När det inte var snurrigt och folk stack, så...
Jag trodde att jag...
Jag insåg hur mycket du gjorde för mig. Och jag är så ledsen.
Jag hoppas att jag kan göra dig stolt och...
...att jag kanske bli hälften så bra som du var.
Hemskt ledsen, Jessie. Hej, allihop.
- Det är bara vi, Sam. - Å. Coolt.
Jag fattar att du säkert har det jobbigt, så jag tänkte komma över i kväll.
Vi kanske kan gå och ta ett glas nånstans.
- Ingen kola, jag har slutat med skiten. - Fader David är med oss, Sam.
Skulle du vilja tillägga nåt om din far?
Nej.
- Är det hans dagbok? - Ja.
Får jag se?
Man kan säga mycket om pappa, men det här är rätt häftigt.
Hittar du inget kan vi alla fall instagramma den.
- Har du sett allt det här? - Ja.
Coolt, ja. Jag tänkte väl att du hade det.
Han visste att du är nedlåtande som alla andra. Att du såg honom som ett skämt.
Förlåt, Jessie.
Pappa var inget skämt. Han var bra.
Och... man är mycket mer än bara det man tror på.
Inte för att det spelar nån roll.
Vi ska skaffa bevis, okej? Om det går att få fram några.
Tack.
- Märkligt att du inte bjöd med Marty. - Tänk om jag gjort det?
- Du ljuger illa. - Ska jag redan ångra att du kom med?
- Varför kom du med? - För att få ett äventyr.
Ett ceremoniellt avslut. För att finna mig själv.
Jag menade att du har mer att förlora, ditt jobb, din tjej om hon är kvar.
- Menar du att du slutade på Tesco? - Jag fick sparken.
Va, fick Jessie sparken?! Varför det?
- För att jag inte tog ett 'nej'. - Ja, där kan jag ha lite dåliga nyheter.
Vad menar du?
- Å, hej! - Hej, ungdomar.
Trevligt att äntligen träffas.
Hej.
Jag förklarade just för Sam att jag ville göra det här själv.
- Han sa att du ändrat dig. - Ju fler vi är, desto tryggare är vi.
Ja, och vi har en lägereld, så det blir mysigt.
- Visst, det är okej. - Härligt.
Får jag se?
- Är det här äkta? - Ja.
- Visst är det häftigt? - Ja, mer än så.
- Din pappa såg varelsen från underjorden. - Låter som mitt ex.
- Pappa kallade det bara 'grottmonstret'. - Fast det här är nåt annat än 'Bigfoot'.
Förr hade man sagt 'en demon', vi har mycket i religiös ikonografi från sånt.
Mer skitsnack.
Tack för det hjälpsamma inlägget.
Nej, alltså, modern vetenskap skulle säga 'en utomjording'.
Tänk på alla hieroglyfer av rymdmän och raketer och grejer.
Tänk om det var rymdvarelser?
Tänk om av nån anledning inte kunde komma tillbaka till rymden-
-och några av dem retirerade ned under jord och gömde sig. Från oss.
Ledsen, men lägg av.
- Varför det? - Rymdvarelser är ett coolt koncept.
Men jag kan inte säga att jag varit rädd för monster sen jag var... fem.
Då vet du inte så mycket om monster.
- Jag har träffat några. - Din mamma räknas inte.
Ni vet väl att ingen har fotat det här? Lyckas vi ta ett foto är vi de första.
Nu finns det bara grottmålningar och tavlor.
- Bilder tjänar man massor av pengar på. - Och visar att pappa hade rätt.
- Hur mycket? - Jag tänkte att du skulle vakna.
- Mycket. - Jag måste på toa.
Oj.
- Det var fan. - Vadå?
Ful jävel.
Jess? Jess!
Beklagar. Jag vet att du inte ville ha med oss.
- Men du kom ändå. - Ja, för din skull.
Jag visste inte hur du hade det, du svarade ju aldrig.
Jag fick höra om din pappa av Sam. Jag ville bara veta hur du mår.
Det är bara bra.
Jag vet att vi inte har pratat mycket sen Michael.
Men jag är här nu, okej? För din skull.
Jag kan sticka om du vill.
Inga problem.
'...det började med en fläck i nacken.'
'Var han kom ifrån vet jag inte.'
- Minns du Fåniga Min-leken? - Ja.
Kom igen! Beredd?
Ett, två...
- Herregud! - Är jag vacker?
- Är det långt kvar? - Nej.
Vad ska vi med tillstånd till? Sitter det folk i träden och kollar, eller?
- Pappa skaffade alltid tillstånd. - Hur ser ett grottmonstertillstånd ut?
- Det ska vi nog inte nämna. - Nej, då hämtar folk i vita rockar oss.
- Gå om du inte vill vara med! - Jessie.
- Vadå? - Jag skojade bara.
Som alla som skrattade åt pappa.
Lugn, jag ska inte försöka lätta upp humöret mer.
Joanna...
Nu går vi och fixar tillstånden. Allt känns bättre när vi har slagit läger.
- Kan du fatta? - Hon har det jobbigt.
- Nej, inte hon - han! - Båda har det jobbigt.
Han kunde ha stöttat mig.
- Du läser för mycket. - Tur att det är gratis på biblioteket.
Frank.
- Här. - Tack.
Behöver man tillstånd för grottutforskning?
Jag skulle inte rekommendera grottorna, vi har vandringsleder, vattenfall, sjöar.
- Gå inte i grottorna. - Men ni är väl inte poliser?
Mer typ trädgårdsmästare.
Ni råkar väl inte ha nån mat eller så som man kan köpa?
Här.
- Här? - Vadå?
- Lite utsikt hade varit fint. - Vi slår läger här.
Det är tyst och lugnt. Fast skumt.
- Hurså? - Ingen fågelsång.
- Har du tappat bort dina tältpinnar? - Jag har en pinne.
Tackar.
Det här är ju riktigt mysigt.
Pappa lärde mig att göra upp eld.
Ja... Jo, han lärde oss en hel del.
Jag var inte med honom när han dog. Jag lämnade rummet i typ en sekund.
Jag är ledsen för förut, jag borde inte ha sagt så där.
Tack.
Alltså... pratade han mycket om varelsen?
Nej.
Inte till en början, men sen pratade han inte om annat.
Du borde sova. Det blir en lång dag i morgon.
- Jag kan inte sluta se på den. - Akta dig.
Den kan ta över dig.
- Godnatt, Marty. - Nattinatt.
Du hittar väl?
- Det borde vara här. - Men det är det inte.
Kan vi gå tillbaka nu? Om vi hittar tillbaka, alltså.
- Såja, såja. - Varför tar du alltid hennes parti?
- Jag sa 'såja, såja', två 'såja'. - Efter att jag sa ifrån, ja.
Det är nog hitåt. Jag såg nåt i dagboken.
Men hur...?
Rätt imponerande, faktiskt.
Sista chansen att vända.
Släpp det där nu.
- Spara batteriet, va? - Jag vill inte missa nåt.
- Tänk om du behöver ringa nån, då? - Vem skulle jag ringa?
- Jag har ändå ingen täckning här. - Inte? Min är jättebra.
- Jag också. - Japp, jag med.
Du kanske ska byta bolag, Joanna.
Säkert bara en sten som föll.
- Ingen fara. - Om man inte var under stenen.
Ska vi hålla koll efter nåt mer än fallande stenar och hål?
- Grottråttor. - 'Grottråttor'?!
- Ja, nakenråttor. - Far åt helvete!
Lugn, de är blinda och saknar pigmentering i ögonen.
- Men de ser i mörkret. - Har ni varit i kolsvärta?
- Det heter nog inte 'kolsvärta'. - Totalt mörker, då.
Visst.
Men allvarligt, det kommer ju alltid ljus nånstans ifrån.
- Nej, det här känns inte bra. - Kom igen.
- Det här är så korkat. - Alla måste.
Så jävla korkat!
Nu kör vi.
- Visst känns det skumt? - Jag gillar det inte.
Man måste försonas med det, överlämna sig själv.
Det är för kusligt, som om nån kikade över min axel.
- Jo, som om nån gick över ens grav. - Nej... inte för mig.
Det känns rätt fridfullt.
Hur är det, Joanna?
Joanna?
- Vad gör du? - Va?
- Kom igen, babe. - Sam.
Snyggt försök.
Vilket håll?
Det är som stora glipor, som om pappa inte kunde minnas den här delen.
- Men det mesta är ju så detaljerat? - Ja, det går inte ihop.
Det kanske det gör.
Det är kanske lufttryck eller nåt som påverkar folk olika, stökar med skallen?
- Pappa hörde röster. - Vad menar du?
Han kallade dem 'viskningarna'.
- Jag trodde att jag inbillade mig. - Va?
Det du sa om att läsa dagboken, att den kan ta över ens huvud.
Vad sa de?
Marty.
Marty!
- Är det ur dagboken? - Ja.
Nej! Nej!
- Nej! - Vad gör du? Lugna ned dig.
- Ge fan i mig! - Marty! Marty!
Marty!
Marty! Vart ska du?!
Kom tillbaka!
- Marty! - Vad fan är det som händer, Jess?!
Du har berättat mer för honom än för mig och Sam!
Sluta! Kan du inte ta mitt parti nån gång?!
- Han var som pappa. - Han såg saker.
- Fick sina hallucinationer härifrån? - Nu räcker det.
- Va? - Ja!
Med alla röster och råttor och att glömma grejer! Det räcker för i dag!
Kommer du?!
Nej. Marty är fortfarande kvar här inne!
Jaha... oj.
Ha ett fint liv.
- Du borde inte gå ensam tillbaka. - Men du tänker förstås inte göra nåt?
Stanna lite.
Så du tror att pappa hallucinerade om monstret?
Är du inte övertygad om det än?
Han sa att om det fanns nåt att hitta så skulle vi hitta det.
- Var det därför du stannade? - Hon klarar sig.
Jag frågade inte om det.
Så du vill veta varför jag egentligen kom?
För att umgås mer med dig.
Och ärligt talat fick vi ju inte chansen att göra det så mycket som barn.
Men jag tänkte att man väl vår lov att börja nånstans?
Nej, nej, nej, fan!
Marty!
- Vi har slut på snöre. - Toppen.
Vänster?
Vänster.
UTRYMME NÄSTAN SLUT
Vad fan är det här?
- Var vi inte på väg mot det? - Jo.
Okej, kom.
Snälla...
Hämta hjälp, okej? Stick nu, snälla! Jag klarar mig!
Om jag berättar så vet du ju.
- Och om du vet, så kommer det att... - Vadå?
Stå still!
Vi är stilla.
- Jag undrade när du skulle vakna. - Och?
- Du måste till sjukhus. - Nej, vi måste tillbaka!
- Du ska ingenstans nu. - Vi måste tillbaka till grottan!
- Va? - Till grottan.
Vi har varit tydliga nog: Här gås inte till grottor.
Varför? För att ni vet vad som finns där?
Det finns inget där, men av och till fastnar otränat folk i grottorna-
-och måste räddas därifrån.
- Jag sa ju åt er att inte gå dit. - Jag vet, för fan!
Jag vet att det låter galet, men det är folk i grottorna.
Det är i alla fall inte monster längre.
Va? Har nåt sett det?
Va?
Vi får nog ringa polisen när ambulansen kommer.
Jag struntar i vad ni tror om mig, men mina vänner behöver hjälp!
Hör på, Jess, Jessie, är det så du heter?
Det bästa för dina vänner är att ta det steg för steg.
När ambulansen kommer går vi ned i grottorna och letar efter dina vänner.
- Ni behöver min karta. - Vi kan området.
Ni hittar inte ingången utan den.
Lägger du bort skruvmejseln kan jag kika på din karta.
Ingen fara.
Och flaskan.
Man följer dalen ned hit, sen österut.
Är det Black Ridge?
Hallå!
Stopp!
Fan.
Jag vill bara komma till mina vänner.
- Mår du bra där inne? - Jag mår bra!
Snälla...
- Jag går. - Nej.
Grace! Låt henne hitta sina vänner.
- Ring räddningstjänst, hämta utrustning. - Ska vi följa efter henne?!
- Nån måste ju, sätt fart! - As...
Tror du ens på nåt av det hon sa?
Och vad är det vi letar efter, nåt slags dörr?
Nej, en grotta.
Vi lär knappast hitta fram i mörkret ens med de här lamporna.
- Vänta... hörde du? - Vadå?
Ingenting.
- Vilket håll är österut? - Jag vet inte!
- Ditåt. - Det är ditåt hon är på väg.
Kom igen.
- Går det bra? - Ja. Är det här?
Där är grottan.
Ska vi verkligen gå in? Vi kan ju vänta på räddningstjänst.
Jo, men vi är inte trädgårdsmästare.
Jaha, visa vägen.
- Hallå! - Kommer ni?
- Är det dina vänner? - Ja.
Hon hade inte en chans.
Räddningstjänsten kommer snart.
Tänk om de inte hittar in?
Det är han. Marty.
Marty.
Lugn, han är inte här.
Det är jag, Marty. Jessie.
Varför tog det sån jäkla tid?
Till ingången.
Vi tar upp honom hit.
Nu hämtar vi Sam.
- Jessie! - Vad?
Sam är död.
Nej.
Nej... Hur...?
Hemskt ledsen.
Hur dog han?
- Det är en varelse där, jag såg den. - Vad snackar han om?
Du inbillade dig bara, visst?
- Inte det här. - Är du säker, var det på riktigt?
Det är på riktigt.
- Jess! - Vänta.
Jag hämtar henne!
Slappna av. Lugn.
Drick lite vatten. Somna inte! Somna inte.
Bättre?
Så, nu är det bara att vänta.
- Du kan också höra det. - Ja.
Den kanske söker hjälp eller anropar sitt hem. Men det rör om i skallen.
- Kom med ut, det räcker nu! - En bild, jag måste få en bild!
Vi fick ut din vän. Jag beklagar verkligen din bror-
-men jag vägrar misslyckas den enda gång jag behövts!
Men då var allt i onödan, låt mig bara få en chans
Jag blir galen som pappa om jag inte gör nåt!
Gör nåt, då! Ta med din vän och åk hem!
Annars skjuter jag dig i foten och bär ut dig.
Det är så här den talar.
Ser du?
Gör jag det tillräckligt många gånger försvinner det ur skallen.
Sista chansen, jag svär.
Vi måste ut nu.
- Bort från mig. Rör mig inte. - Vadå, det är ju bara jag?
Nej, vänta!
Marty!
Stilla!
Tvinga mig inte att göra det, snälla.
Men du dödar mig bara annars.
Snälla... Hjälp.
Jessie.
Fortare!
Vänta, jag hörde nåt!
Vad är det där?
Jessie!
- Marty! - Var är du?
- Gick det bra? - Ingen fara.
- Hjälp mig, jag vet inte var jag är! - Ingen fara, bara följ min röst.
- Marty! - Lugn, jag hittar dig.
- Stanna där du är tills jag hittat dig. - Jag är här...
Marty?!
Jessie?
Jessie!
Marty... hur gick det? Hitåt, Marty.
- Marty! - Hör på:
Jag gjorde nåt hemskt, och...
Jag bryr mig inte, vi måste bara ut.
- Han är i mitt huvud! - Som om han inte var i mitt?!
Men vi klarade det.
Herregud! Vi klarade det. Kom.
Jessie! Spring!
Om jag berättar så vet du ju.
Och om du vet så kommer det att fastna i huvudet på dig.
Och när det väl har kommit dit så kommer det att sluka dig.
Men om det slukar en, hur klarade du dig?
Jag hade ju dig.
Översättning: Henrik Brandendorff www.ordiovision.com