Handlen med kokain har været nedadgående siden pandemien.
Kokain er et de dyreste feststoffer.
Peru er verdens næststørste producent.
Men nu...
Alt dette er kokaplanter.
...er "Cocaine Valley" tæt på et kollaps.
Prisen for ulovlig koka er på laveste niveau.
Krisen er en konsekvens af pandemien.
Derudover er der den styrkede politiindsats over hele verden.
For to uger siden foretog vi 22 anholdelser.
Narkohandlerne mister alt...
Jeg havde mit eget toplanshus.
Pengene er væk, og nu må jeg sælge det.
De gør alt, hvad de kan for at vende tilbage til de gyldne dage.
Her bliver kokainen transporteret. Det er smuglerruter.
Tingene er eskaleret i "Cocaine Valley".
Mange ønsker især en ting: At blive en del af gamet igen.
For enhver pris.
Regnskoven i Peru.
Vi kører igennem et af verdens mest kriminelle områder.
Holdet har en aftale med en insider.
Han har i flere år været en del af narkosmugling over grænsen.
Han kender næsten alle narkolaboratorier i regionen.
Han kalder sig "Jhon".
Pis... hvor er du?
Skynd dig, Jhon!
Jeg er der om et kvarter. Vi ses.
Dette er første gang,
at en narkoproducent har udtalt sig om nedturen omhandlende det,
der er kendt som Perus "hvide imperium".
Mødet finder sted
under forudsætning af, informantens stemme er forvrænget,
og hans ansigt ikke vises.
Læg kameraet. Vi må ikke filme ham.
Insideren Jhon fører holdet ind i hjertet af VRAEM.
En dal han har boet i næsten hele livet.
Centrum for Perus kokainfremstilling.
VRAEM ligger i det sydlige højlandsområde af Peru.
Navnet repræsenterer floderne Apurímac, Ene og Mantaro.
Området er 12.000 kvadratkilometer stort.
Området er kendt som "Cocaine Valley" i hele verden.
Narkobaronerne producerede indtil for nylig
omkring 400 ton kokain om året.
For mennesker som Jhon er kokain en del af hverdagen.
Den har været en del af hans liv siden barndommen.
Jeg startede med at sælge det med en ven.
Vi købte kokamasse og solgte det til kartellerne.
Til "firmaer". Det kaldte vi dem.
Jeg blev i erhvervet. Pengene var gode.
Kokain har været dominerende i regionen i årtier.
Nærmest alle fra området tjener penge på det
på den ene måde eller anden måde.
Men pandemien ændrede alt.
Flere og flere byer er nu forladte.
Før krisen var byen fuld af liv.
Der var butikker,
og folk, der drak øl med smukke piger.
Men på grund af krisen er alt gået i stå.
Det ser lidt deprimerende ud.
Der er intet tilbage.
Der plejede at blive holdt vilde fester.
Med prostituerede, barer og en masse kokain.
Mange har forladt dalen for at finde arbejde andetsteds.
Der er nu kun tommer gader og forladte bygninger tilbage.
De tilbageværende kæmper for at overleve.
De håber, at VRAEM-kokainmarked snart blomstrer igen.
Kakao, kaffe, barbasco og annatto blev produceret her.
Men i 80'erne
blev koka den mest dyrkede plante, fordi den var indbringende.
Den kan høstes fire gange om året.
Det udnyttede de narkoproducenter, der kom hertil.
Omkring 80 procent af den lokale økonomi er baseret på en ting.
Koka.
Hvis der kommer en bil, kan den være fuld af kokablade.
Hvis føreren ser, at vi optager, får vi problemer.
Mange af dem kører med handelsvarer.
Markerne er fulde.
I øjeblikket er det især farligt for fremmede at besøge dalen.
Der kommer en bil.
Han har kun kakaoblade med.
Nogle landmænd har skiftet kokablade ud med kakaoblade.
Men ikke mange.
Hele dette område er fyldt med koka.
De producerer kokain med det.
Landmændene sælger bladene til andre,
som laver et ekstrakt til at fremstille kokamasse med.
En mellemmand køber massen og videresælger det til et laboratorie.
De bruger det til at lave kokain.
Så sendes det videre til byerne eller over grænsen til andre lande.
Afgrøder i "Cocaine Valley" dækker et område
på mere end 36.000 fodboldbaner.
De fleste afgrøder er ulovlige.
Nogle få landmænd har tilladelse til at dyrke koka.
De kan sælge bladene til fremstilling af kaffe.
Dette er kokablade.
Vi står på en mark.
Resten går til kartellerne.
Det bliver brugt til at fremstille ulovlig kokain med,
et stof med stor efterspørgsel i hele verden.
Det får mennesker til at føle sig euforiske og giver dem en rus.
Dyrket af mennesker som Edgar.
Han og hans ansatte høster fire gange om året.
Det gjorde de før krisen og gør det stadig.
De føler ikke, at de har et valg.
Koka er deres eneste måde at tjene penge på.
Vi plejede at få 25-30 euro per araroba.
Det er 12 kilogram.
Men under pandemien
lukkede lande deres grænser, og prisen på koka styrtdykkede.
I øjeblikket får vi mellem fem til otte euro.
Plukkerene får 25 cent per kilo.
Det er ikke det værd mere.
Hvis Edgar ikke høster planterne, er der risiko for, at de visner.
Derfor fortsætter han med det.
Han er en af dem, der nægter at give op.
Han håber, at handlen bliver genoptaget igen.
Jeg plejede at høste 1200 kilo.
Jeg solgte det for 3000 euro. Halvdelen fik plukkerne.
Det gav mig til tre måneders forbrug.
I flere årtier har landmænd anvendt pesticider på deres koka.
Jorden er derfor tydeligt meget nedslidt.
Derfor kan landmanden Edgar ikke dyrke lovlige afgrøder.
Kakao er ikke det værd.
Det kan kun høstes en gang om året.
Vi dyrker ikke bananer, fordi ingen vil købe dem.
Derfor dyrker de fleste landmænd kun koka.
Vi er stort set arbejdsløse, for der er ingen kunder.
Vi forsøger blot at kunne forsørge vores familier.
Og give vores børn mad.
Kokainkrisen i Peru ødelægger livet
for dem, der kun har haft en mulighed:
at handle med stoffer.
I øjeblikket sælger Edgar ikke sine produkter
til internationale narkohandlere. Han forærer meget af det væk.
Og bruger resten selv.
Han tjener kun to-tre euro på dagens høst.
Bare tag det. Jeg håber, at du får nytte af det.
Forsøg at sælge det for at købe mad til dig og dine børn.
Hvis det ikke er nok, giver jeg dig noget mere.
I flere årtier i "Cocaine Valley"
har stoffet været den bedste mulighed for at tjene penge.
Dog er den for nyligt blevet en forbandelse mere end noget andet.
Man kan sige, at indbyggerne har gjort sig afhængige af dem.
I omkring 8000 år har de indfødte anvendt koka til ritualer.
Også som medicin.
Peruvianere anvender det til te og tygger det.
Men nu er det alt for meget af det til "big business".
Der er nu kun en masse ulovlige produkter,
som overstiger den lokale efterspørgsel.
Selv på markederne
hober den mindre mængde af lovlige blade sig op.
Flere tusinde personer flyttede til "Cocaine Valley" de sidste årtier
i håbet om at undslippe fattigdom ved at arbejde med koka.
En plan, der ikke fungerer længere.
Næsten 500.000 mennesker bor her nu.
Mange på et eksistensminimum.
Det er tydeligt at se, hvor alvorlig Perus kokainkrise er,
når mørket falder på.
Jhon, en tidligere kurer,
kører os til et tidligere narkolaboratorie inde i junglen.
Der kommer en bil.
Jeg sætter farten op.
Er den tæt på eller langt væk?
Jeg må se, hvor den kan komme forbi.
Jeg vil være langt væk, når vi kommer ud.
Der er en vej, ikke?
Hvor? Her?
Nej, længere fremme.
Der kommer en bil. To biler!
Efter en time ankommer vi til første sted uden andre i nærheden.
Herefter fortsætter vi til fods.
Tag også den anden taske.
-Denne? -Ja.
Ja, ja, ja.
-Hvad mere? -Til dig?
Nej, til dig.
Ned, ned, ned. Der kommer en bil. Der kommer en bil. Sluk den.
Sluk lyset. Resten af jer bliver i bilen.
Gå ned på stien. Stille og roligt.
Duk jer.
Ned, ned, ned.
Kom nu, duk jer, for pokker.
Man kan se lyset.
Kom her, kom her, kom her. Ned.
Gå derned og vent.
Her bliver tingene transporteret. Det er smuglerruter.
Vi mødes med Toni i ly af mørket.
De sidste 15 år
har han fremstillet kokainpasta, når han har haft mulighed for det.
Han har sin lærling Javier med sig.
De tager os med langs en flodbred i en time.
For at dække mulige spor.
Vi er snart fremme ved laboratoriet. Det er farligt at være her.
Det er ulovlige stoffer.
En smule senere når vi frem til en såkaldt "poza".
Den er lukket. En sø af kokablade.
Det er allerede blevet brugt. Det er, hvad der er tilbage.
Søen er forladt. Der ligger 2,5 ton.
Der er nok til at fremstille ti kilo kokain.
Men her er ingen aktivitet,
fordi man ikke kan tjene noget på det.
Handlen med stoffer er gået i stå. Ingen vil have det,
hverken i byerne eller over grænsen.
Der er ingen efterspørgsel. Alt står stille.
2,5 ton kokablade. Blandet med salt og klorin.
Kokainproducenterne anvender det i søen
til at udtrække det vigtige alkaloid.
Produktionen af det hvide pulver finder sted senere. Kokain.
I VRAEMs gyldne tider
blev hundredvis af disse søer anvendt konstant.
Nu er mange af dem ikke i brug.
Det er mindst en uge gammelt.
De øverste blade er tørre.
Kun de øverste. De nederste er stadig fugtige.
Producenterne anvender normalt bladene fire gange.
For at fremstille forskellige kvaliteter af kokain.
Efter fjerde gang er bladene ubrugelige.
I Peru var en uges ubenyttet sø helt utænkeligt.
Dog viser det, at selvom produktionen er trængt,
er den ikke stoppet helt.
Lad os finde laboratoriet.
Hvornår er vi der?
Det er lige derhenne. Der.
Laboratoriet.
Det virker forladt.
Der er ikke fremstillet stoffer her et stykke tid.
En konsekvens af coronapandemien.
Ingen arbejdede under pandemien.
Der var ingen kokahøst, ingen arbejdede ved søerne. Intet.
Alt har været forladt her i månedsvis.
Alle har lagre af kokain, men det svinder ind over tid.
Og værdien falder derfor også.
At være i nærheden af produktionsfaciliteterne er farligt.
Mange kokainproducenterne holder øje med deres ubenyttede søer.
De venter på, at forretningen blomstrer igen.
Ejeren kan dukke op når som helst.
Hvis vi stadig er her, er konsekvenserne store.
Vi kan miste livet.
Koka, brændstoffet i "Cocaine Valley".
Der er fare for, at det forsvinder.
Også på grund af den øgede politiindsats i hele verden.
Som i Rotterdam. Europas største havn.
En af de største veje til Europa for narkomafiaen.
Hver uge ankommer mere end 100 fragtskibe i havnen.
Og sammen med dem, kokain.
Havnen håndterer mere end 15 millioner containere om året.
Det er umuligt at gennemgå dem alle.
Tolderne anvender derfor de mest avancerede metoder
til at opdage indsmuglet kokain.
Dronehold er for nyligt begyndt at finde smuglere fra luften.
I dag flyver vi hen over Maasvlakte. Der er mange terminaler.
Der ankommer containere fra hele verden.
Der er risikoen størst.
Grænselukningerne og flyaflysninger
i begyndelsen af pandemien lukkede tidligere smuglerruter.
Siden da har narkomafiaen søgt efter nye veje
at få deres produkter ind i Europa.
De anvender fragtcontainere mere hyppigt end tidligere.
Rekordfangsten i Rotterdam er 72 ton kokain på et år.
Med en markedsværdi på fem milliarder euro.
Maasvlakte er hjemsted
for nogle af de største containerterminaler i verden.
Blot denne sektion af havnen
dækker et område på næsten 40 kvadratkilometer,
som svarer til 5500 fodboldbaner.
Droner hjælper myndighederne med at kontrollere det store område
med minimal indsats og uden at blive set.
Taktikken er at få smuglerne til at føre tolderne hen til stofferne.
Vi leder efter usædvanlige hændelser.
Det kan være små både, der nærmer sig store skibe.
Vi informerer dernæst havnepolitiet.
Det samme gælder for mistænkelige personer.
Normalt er det forbudt at færdes her.
Hvis vi ser noget mistænkeligt, undersøger vores kolleger det.
Containerterminalerne er fuldt automatiserede.
Enhver gående på området vil vække mistanke.
Der kan være tale om "udtrækkere".
Smuglere, der transporterer kokain ud af havnen.
Udtrækkerne kan skjule sig i tomme containere i havneområdet,
hvor de spiser, drikker og sover og venter på, at stofferne ankommer.
Når tolderne anvender droner
og spotter grupper, der opfører sig mistænkeligt,
er det er tydeligt tegn på, at der er store mængder kokain
snart ankommer til havnen.
Så handler det om at fange smuglerne på fersk gerning
og beslaglægge kokainen.
Vi har været meget heldige de sidste par uger.
For to uger siden foretog vi 22 anholdelser
og 18 i sidste uge.
Sidste år var tallet oppe på 561.
Dronerne spillede en stor rolle.
Vi anvendte dem til at spotte smuglerne,
og vores kolleger anholdt dem derefter.
For at fange bagmændene
og sætte en stopper for den internationale narkomafia,
anvender Rotterdam HARC-holdet,
et specialhold, der består af toldere
havnepolitiet og den offentlige anklager.
Gert Scheringa leder holdet, og HARC-holdet overtager,
så snart der er mistanke om narko i havnen.
Vi finder narko 240 gange i gennemsnit om året.
Ofte er der kun ti kilo i en container,
men større fangster på 1000 kilo eller mere,
bliver mere og mere almindeligt.
Smuglere sender større mængder i en last.
Toldmyndighederne undersøger cirka 300 containere hver dag.
Et risikoanalyseprogram udvælger containerne,
hvor der lægges vægt på
afsenderlande, anløbshavne og fragttyper.
Nogle gange modtager vi tip fra Sydamerika.
Vi har forbindelsesofficerer,
som samarbejder med politi og toldmyndigheder.
Hvis de får insidertip, videregiver de dem til os.
HARC-holdet undersøger det herefter her
og undersøger det nærmere.
Trods den mest avancerede teknologi,
er narkohunde stadig en af de bedste måder at finde kokain på.
Især frysecontainere er meget populære hos smuglere.
De anvendes til at transportere let fordærvelige varer,
så toldmyndighederne er ikke i stand til at tilbageholde dem længe.
Her er bananer fra Ecuador.
Vi skal gennemgå containeren.
Jeg slipper vores hund fri, og så gennemsøger hun den.
Den metode anvender vi altid.
Hunden er trænet til at finde kokain.
Hun kan straks snuse sig frem til den mindste mængde narko,
uanset hvor godt smuglerne har gemt det.
Det lader til, at der kun er bananer i containeren.
Men smuglerne gemmer ofte stofferne under gulvet
eller i køleskabene.
Sit.
Der er intet narko i containeren. Jeg frigiver den nu.
For at gøre brug af hundene på en mere effektiv måde
har toldmyndigheden udviklet en speciel procedure,
hvor betjente indsamler luftprøver fra enhver mistænkelig container.
Prøverne overføres til en glaskarrusel.
En narkohund kan derefter tjekke flere containere på få sekunder.
At indsamle luftprøver er ikke noget nyt.
Metoden har været anvendt i lægevidenskab meget længe,
for eksempel til kræftpatienter. Vi gør det samme.
Vi har tilpasset metoden til vores egne krav,
så vi er i stand til at indsamle luftprøver fra containere.
Luften i glasset er nok for en hund til at tjekke en hel container.
Tolderne har med vilje tilføjet en positiv prøve i dag
for at teste den unge hund.
De forskellige metoder,
der er tilgængelige for Rotterdams myndigheder,
resulterer i, at de rammer narkomafiaen hårdt.
Gert Scheringa, leder af specialenheden,
er meget tilfreds med holdets indsats.
Vi fandt 4000 kilo i en container.
I mine øjne er det et perfekt eksempel på,
hvor godt HARC-holdet klarer sig.
Vi er alle sammen meget stolte af det.
Dog er de klar over, at de er langt fra at fange alle stoffer.
Teamets eneste mulighed er at anvende mere effektive metoder
for at få så mange stoffer væk fra gaden som muligt.
Ved at gøre det bliver det sværere og sværere for smuglerne.
Som dem i Peru.
I 15 år solgte Toni store mængder narko.
Nu fremstiller han møbler.
Han mener, der kun er en vej frem:
At vende tilbage til branchen. At begynde at handle med narko igen.
Alle i min familie har altid handlet med narko,
så det samme har jeg gjort.
Jeg fulgte i min onkels fodspor.
Jeg følte, at det var nødvendigt for at kunne tjene penge.
Toni blev hurtigt en "mochilero", en narkokurer.
De adskillige smuglerruter har ført ham vidt rundt i junglen.
Det plejede at være meget indbringende.
Gode penge.
Jeg tjente 80 euro per kilo.
Det giver 1400 euro per tur.
Der plejede at være adskillige ture om ugen.
I dag er der i bedste fald kun en om måneden.
Det betyder også, der er flere betjente til rådighed
til at håndtere det faldende antal smuglere.
Man skal holde øje med politiet.
De fandt os en gang og forsøgte at anholde os.
De forfulgte os og skød på os.
To af mine venner blev anholdt.
Resten af os stak af og efterlod alle stofferne.
Vi undslap med ikke andet end det tøj, vi havde på.
Det er de risici, der er, hvis du handler med kokain.
Jeg plejede at være bange, men nu er jeg ligeglad.
Også selvom der bliver skudt.
Jeg frygter intet længere.
Toni planlagde at stoppe efter nogle få år.
Han brugte kokainpengene til at bygge et toplanshus.
Det lykkedes aldrig for ham at stoppe.
Men så kom krisen.
I dag smugler han meget lidt, men han overvejer ikke at stoppe.
Ja, jeg beklager meget, men de lokale tjener penge på koka.
Halvfems procent fra dalen tjener penge på denne måde.
Der er andre muligheder, men de er ikke lige så gode.
Lidt senere sker det.
Toni får en opgave.
Ligesom i "de gode gamle dage".
Hans opgave:
at producere kokainsulfat.
Når han er færdig, afleverer han det til et laboratorie.
Og smugler dernæst det hvide pulver til en bestemt destination.
Toni tager så mange friske blade som muligt.
Han blander det med nogle gamle i en "poza",
som han lejer med kort varsel.
Bladene bliver blandet med en speciel masse i søen
til at producere basen til kokainpasta.
Massen består af almindelig salt og klorin.
Når de kombineres, trækker de væske ud af bladene...
Og frigiver den kokainaktiverende ingrediens.
Salten hjælper med at udtrække den aktive ingrediens.
Vi ville miste mange penge, hvis vi ikke brugte den.
Der tilsættes en masse vand.
Bladene udskiller ingredienser endnu hurtigere, når de bliver trampet på.
Jeg får op til 13 kilo pasta ud af 2,5 ton blade.
Ni til ti kilo kokain hydroklorid
kan efterfølgende blive produceret i laboratoriet.
Det betyder 240 kilo kokablade. Til et kilo kokain.
Søen fungerer som en meget stor tekande.
Toni er i sit rette element.
Væsken føres denne vej og bliver filtreret.
Vandet løber dernæst igennem et rør og ind i en beholder.
Vi udfører den kemiske proces i den.
Lidt senere...
Næste afgørende trin i kokainfremstilling.
Der skal tilsættes benzin.
Når væsken er i søen,
skal vi tilsætte benzin i kokainblandingen.
Jeg har lige under 200 liter i tønden.
Processen kræver omhu og en del tålmodighed.
Det er den eneste måde at få alt kokainen ud på.
Stoffet klæber til benzin.
Benzinens kemiske sammensætning gør, at det flyder ovenpå,
så producenterne blot skal filtrere benzin- og narkoblandingen fra.
Som at fiske med et net.
Nu sorterer vi benzinmassen fra.
Du kan se benzinen der og kokavandet nedenunder.
Jeg skal blot filtrere det med træet og samle det op.
Så skal resterne fjernes.
Efter at være blevet hældt på tønde falder bladeresterne ned på bunden.
Det er kun stoffet, der flyder ovenpå,
overtrukket med benzin.
Det skal nu fjernes ved hjælp af ammonium.
Vi blev efterhånden vant til lugten, men det svider stadig.
Det skader din hjerne.
Men vi har intet valg. Hvad kan vi ellers gøre?
Vi er nødt til at holde den ætsende stank ud.
Påvirkning af helbred: sløret syn og hallucinationer.
En pris alle her er villige til at betale
for at få den reneste kokainpasta.
Pas på hånden...
Et kilo pasta plejede at give 700 euro.
Nu er det kun halvdelen.
Mindre end udgifterne til blade, benzin og kemikalier.
Vi klarede at komme op på tredje trin på kvalitetsbarometeret.
Den er mælkehvid, ikke hvid.
Det er selve stoffet.
Jo hvidere pastaen er, jo renere er det.
Branchen er ulovlig. Og livsfarlig.
Et alternativ...
stilles til rådighed af den peruvianske regering.
DEVIDA, en kommission, som arbejder med udvikling i landet,
forsøger at omskole flere og flere kokalandmænd.
De sidste tre år har de investeret 45 millioner euro
i VRAEM, "Cocaine Valley".
For at hjælpe kriminelle med at blive normale landmænd igen.
Og for at vise dem hvordan de får maksimal udbytte ud af det.
Fra for eksempel kakao.
I kan se tre skud her, som snart danner bælge.
De skud, I ikke skal bruge, skal beskæres.
De er i vejen.
Vi tynder ud i planterne,
så de skud med bælge får tilstrækkeligt med sol.
Så de får nok luft og ikke bliver syge.
Hvordan gør vi det?
Dette skud sidder på tværs. Det skal beskæres.
Hvorfor skal det beskæres?
Det sidder på tværs af et andet skud.
Ja, det sidder på tværs og stikker ud.
Planten skal normalt have en omkreds på en meter.
Vi beskærer den.
Godt klaret. Hvad mere?
-Også derhenne. -Ja.
Vi skærer tæt på stammen.
-Også de andre. -Og den næste.
Bælgene er syge.
DEVIDA tilbyder også at hjælpe landmænd
med at dyrke andre afgrøder end kakao.
Dog kan de ikke dyrke alt.
Grundet årtiers brug af pesticider for at dyrke koka
har virkelig påvirket jorden i dalen.
Og landmændene vil tjene mindre på grund af overgangen.
Økonomisk set ligger vi helt i bunden grundet pandemien.
Vi kan ikke sende vores børn i skole.
Vi har brug for hjælp.
Nogle kommer bare og tager afgrøder uden tilladelse.
Nogle gange er det bare for hårdt.
Kakao, bananer og fiskelandbrug.
Markedet for alle disse "gamle nye"-muligheder er lille.
Landmændene er konstant i fare for at falde dybere ned i fattigdom
som et resultat af omlægningen..
Vi sælger kun vores produkter lokalt og ikke andre steder.
Nu får vi hjælp til at dyrke kakao. Og det gør vi så.
Men vi er selv nødt til at sælge det.
Priserne er virkelig lave. Vi har brug for mange flere købere.
Enhver, der vil komme og købe vores produkter.
Dårlige veje i VRAEM gør det også svært at eksportere varer.
Den sidste lufthavn her blev lukket for mange årtier siden
også for at minimere narkoeksport.
Ironisk, fordi det betød, at krisen deler "Cocaine Valley" mere end før.
De, der ikke vil opgive narkobranchen,
fremstiller så meget kokain, som de kan sælge
i de tilbageværende laboratorier i junglen.
Nu skal den tørre pasta bankes.
Det er vigtigt for at kunne male det bagefter.
Så bliver flere kemikalier tilsat.
Det hele skal dernæst presses.
Det estimeres, at der er 200 produktionsfaciliteter som dette
i Perus "Cocaine Valley."
Kun en håndfuld er aktive i øjeblikket på grund af krisen.
Men mange venter på at genoplive de ubeskæftigede "pozaer".
Til at fremstille, som i de gyldne tider,
400 ton kokain om året til det internationale marked.
Eller mere.
For maksimal fortjeneste.
Arbejderne tjener cirka 15 euro per kilogram.
Kemikerne forhandler konstant om deres honorar,
som tilpasses markedet.
1763 gram.
Produktionsprocessen involverer konstant rengøring og filtrering.
Til sidst kommer kokainen i en mikroovn,
for at fjerne den væske, der er tilbage,
fordi kunderne betaler efter vægt.
Resultatet af nattens arbejde:
Et kilo ren kokain.
Krisen i "Cocaine Valley"?
Lige nu ser det ud, som om den er overstået.
Kokainen forlader VRAEM via laboratoriet.
Det er Toni også ansvarlig for. Hans opgave:
at transportere kokainen hen til en mellemmand.
Og så skifter den hænder igen og igen.
Et stafetløb med en europæisk havn som målstreg,
normalt Rotterdam eller Antwerpen.
Vi transporterer 12 kilo. Vi har hver seks kilo.
Før var det dobbelte normalt,
men vi producerer ikke så meget længere.
I dalen koster et kilo omkring 550 euro.
Når vi smugler det ud af landet,
stiger værdien til 800 euro per kilo.
Jeg får omkring 20 procent af det.
I Europa er det helt sikkert dyrere.
Jeg aner ikke, hvor meget det er, men det er i hvert fald mere værd.
Gadeværdien i Europa, afhængigt af kvaliteten,
er omkring 50.000 euro per kilo.
Lige nu skal vi holde øje med eventuelle tyve.
Og vilde dyr.
Vi er vant til det, men adrenalinen pumper stadig.
Hårdere konkurrence.
Coronakrisen.
Eller en større politiindsats.
Uanset, hvad der sker, overvejer "the mochileros",
Perus narkosmuglere, næsten aldrig at stoppe.
De ønsker brændende at få de gode gamle dage tilbage.
Ligesom vores insider, Jhon.
Jeg har arbejdet med narkohandel i ti år.
Og jeg overvejer altid at vende tilbage.
For at tjene penge.
Men det er ikke det rette tidspunkt lige nu.
Der er ikke nok arbejde endnu.
Hvad kan vi ellers lave her i dalen?
Uden forretninger er der intet arbejde.
I flere årtier har "Cocaine Valley" overlevet af en årsag: koka.
Mange her håber, at det snart bliver sådan igen.
Krisen i "Cocaine Valley" kan meget snart være slut.
Og landmænd, fremstillere og narkobaroner,
vil nok blive afhængige af en ting igen:
handlen med stoffer.
Tekster af: Maia Bjørnmose plint.com