INSPIRERT AV HISTORISKE HENDELSER
Det fins stunder der man prøver å forstå ens eget liv.
Da man lurer på om man hat tatt vare på tiden Gud har gitt oss på jorden.
Man søker etter noen å sammenligne seg med, noen som virkelig har levd fullt ut.
Og iblant blir man overrasket over personen man tenker på.
Det var henne jeg tenkte på.
Det er sprøtt. Av alle menn og kvinner jeg har møtt i livet...
Har hun blitt uforglemmelig.
Og det er helt ulogisk, for hun er fienden, ikke sant?
Men jeg kan ikke viske ut det bildet.
Hvorfor smilte hun? Visste hun hva som skulle skje?
Hadde hun funnet ut det jeg har prøvd forstå hele livet?
Endelig etter en 30 år lang krig har fred blitt sluttet mellom Egypt og Israel.
- Egypts president tok det modige... - Din skitne kjøter...
Vi har kjempet mot Israel i årevis for å hjelpe våre palestinske brødre
men denne freden løser ingenting.
- Sadat er en forræder og jeg er feig... - Hassanin... Er alt i orden?
Du har vært deprimert i en uke.
- Maten er ferdig, skatt. - Om det ikke fantes en grunn til krigen...
og freden oppnås så enkelt
da har jeg ført leserne mine bak lyset da jeg sa at krigen var rettferdig.
De kjempet og døde.
Hvem sin feil er det om deres død var forgjeves?
Hvem sin? Min! Jeg burde skrike at presidenten vår er en forræder.
Hvis jeg hadde motet og ikke var redd for å gjøre noe så ekstremt...
Du skrev det du trodde på, om kongen vår og om landet vårt.
Du er Egypts fremste journalist. En eik faller i stormen...
bambustreet derimot bøyer seg, men retter seg opp. Nå spiser vi.
Et bøyd bambustre... Er det dét jeg har blitt? Så patetisk.
Jeg ser bakover og tenker på henne og hva hun gjorde.
Hva sier det om meg? Hva må jeg gjøre?
Jeg vender tilbake til da jeg var 24.
Da jeg ikke fryktet noe, nyttårsaften 1947.
GODT NYTT ÅR 1948
For en galskap... Kom, han er i filmsalen.
Han ba meg hente deg.
Hva går jobben ut på? Hvorfor så hemmelighetsfull?
Du får vite tidsnok. Du elsker vel film?
- Jo, men hvorfor alt hemmelighetskremmeri? - Produsenten forteller alt.
UKENS EGYPTISKE NYHETSFILM
Den årlige kongelige veldedighets- banketten ble holdt i Kairo denne uken.
Kong Faruk, elsket av sitt folk, gikk bak kulissene
for å takke danserne som underholdt gjestene.
Slå av projektoren. - Hva tenkte du der? Hva?
Kongen omgitt av disse unge damer? Skal dronningen måtte se dette?
Kongen vår bryr seg om veldedighet, ikke kvinnene. Hva? Svar, da.
- Jeg er lei for det, sir. - Lei deg? Skal de stenge oss?
- Bruker du noensinne hodet? - Unnskyld...
Du ville treffe vennen min umiddelbart. Det hastet.
- Er det han som skriver for avisen? - Ja, men filmen er hans lidenskap.
Er vennen din modig? - Hva heter du?
Hassanin.
Papirene, takk.
Sionistene oppfører seg som avskyelige rovdyr og fortjener gjengjeldelse.
Jeg har studert den jødiske sjel og innsett at den har grenseløse ambisjoner.
De tror at det er deres forfedres land.
De kommer til Palestina fra alle hold. Fra Europa, Sør-Amerika, Asia.
De er som en sverm gresshopper. Hvorfor skal de ta over landet
fra araberne som har levd der i århundrer?
Utlendinger som koloniserer vårt hellige land og jager bort brødrene våre.
Se her, på den fredelige landsbyen Hamama, på veien fra Gaza til Jaffa og Tel Aviv.
De svina bygde bosetningen Nitzanim.
Det var der, i Nitzanim,
der kvinnen med det gåtefulle smilet levde, fikk jeg vite senere.
Jeg hadde aldri hørt om stedet.
Den kvelden ble jeg fascinert av lidenskapen
og den ideologiske gløden hos de unge frivillige som jeg fulgte...
for å kunne sende nyhetsfilmer fra slagmarken
som skulle vises før kinofilmene.
I begynnelsen var det skremmende å dra til en krigssone,
men det var en mulighet til å filme, min største lidenskap.
Som Tolstoj skrev, så er kjærlighet og frykt uatskillelige.
Hold ham om han begynner å løpe før lastebilen stopper. Det er farlig.
Hør etter! Jeg forventer at dere oppfører dere som soldater og ikke pøbler.
Vi kappløper, Danny!
La se hvem som får gaven først.
Det er vanskelig å si hvem er mest barnslig...
Et barn skal være barnslig. En barnslig mor er farlig.
Pappa!
Hvem har savnet pappa mest?
Hvem av dere damer vil tilbake til fengselet?
Hvem kaller han damer?
Elyakim! Fant du noe om Holstein-kyr?
Det gjorde jeg.
Ha alltid våpnene nær dere. Vi skal beskytte denne bosetningen.
Romek!
Hvorfor har de sendt ubrukelige soldater rett fra fengselet?
- Burde vi klage? - Det er bedre enn ingen soldater.
Naomi, ordne madrasser til soldatene.
Hør etter om dere vil sove i kveld!
- Ta en sekk og fyll den med høy... - Takk.
Og lag madrassen din.
Knytt den godt sammen så den ikke går opp midt på natten
for da får dere alt mulig
under pysjen...
Jeg skulle gjerne hatt greien min under hennes pysj.
Har du noensinne vært med en rødhåret, Jamus? De er selvlysende der nede.
- Rødhårete eller ildfluer? - Unnskyld.
Jeg spilte fiolin så jeg har perfekt hørsel, akkurat som en hund.
- Og hun bjeffer som en hund. - Nå holder det!
Sjøen er en kilometer unna.
Vil du svømme midt på vinteren? Er du gal?
Ikke svømme, fra kysten er det 50 kilometer til Tel Aviv.
- Vi ble tatt for desertering. - Var det ikke verdt det?
Mira, kan kommandanten prate med bataljonen?
Hvorfor fikk dere ingen radio?
- De kunne ikke avse en. - Jeg vil snakke med bataljonssjefen.
- Jeg må fikse en traktorforgasser. - Gjør det.
Hvorfor står du? Sett deg.
Jerngrind, Spurven her. Hører dere?
- Sønnen din er søt. - En stor gutt, selvstendig.
- Liker du henne? - Hva?
- Skuespilleren Marlene Dietrich. - Jeg går ikke så mye på kino.
- Har du en grammofon her? - I spisesalen.
Det gjør vondt. Hjelp meg, vær så snill. Møkkaaraber.
Jævla møkkaaraber!
Ikke rør dere! Vi tiltrekker oss ilden.
Fyr!
Angrip!
- Det er over her! - Jeg også!
Habani, si til dem at de kan evakuere den sårede.
Sykestua er i andre etasjen.
Skal vi binde drittsekken til et tre? For å skremme andre mordere.
Han er ingen morder. Han er bare et barn.
Noen av mennene kan håndtere våpen, men vi er ikke mange nok.
Dette er bare begynnelsen. Nå er det arabiske bønder, men det kan bli verre.
Jeg vil gi mat til vaktpostene. Kan du fylle matboksene?
Jeg gjør det.
- De kan vel sende flere våpen? - Det er mangel på dem.
Åtte melkekyr gir 160 liter per dag. 30 til oss og vi selger 130.
Vi trenger 380 liter for å gå med overskudd.
Det er ikke fornuftig å ha barn på et sted der folk skyter og skades...
Et sted uten barn er livløst.
Legen.
- Han klarer seg. - Takk og lov.
Du er faktisk forbauset over at han ikke døde.
Selv en blind høne finner et maiskorn iblant.
Bravo, doktor! Godt jobbet!
I morges da jeg våknet
O bella ciao, bella ciao bella ciao, ciao, ciao
I morges da jeg våknet oppdaget jeg fienden
Ziggy! Spill som du gjorde i Berlin. Spill med dem.
- Jeg vil ikke forstyrre. - Forstyrre? Du ville jo spille piano.
Spill med. Men spill moderne.
Ziggy, mer moderne, gjør det mer moderne...
Dekadent musikk her? Unnskyld! Dette er ingen nattklubb.
Unnskyld oss du. Musikk er musikk. Vi er ikke puritanere. Ikke noe er forbudt her.
- Jeg sier bare at det ikke er vår stil. - Det begynner å bli utdebattert.
- Men det er fremdeles viktig. - Vil du danse, señorita?
Skal vi? Jeg er en sann gentleman. Jeg lover.
- Kilometer, la meg ta en svingom. - La meg danse litt.
- Kaller de deg Kilometer? Hvorfor? - Han veier en kilo og er en meter høy.
Kilometer.
- Danser du ikke, Ben Gigi? - Sersjant Ben Gigi.
Vi er fra samme nabolag, men her kaller du meg sersjant,
Sersjant Ben Gigi eller sir. Men ikke Ben Gigi. Er det oppfattet?
- Vil du danse? - Tøyser du? Jeg danser ikke med dyr.
- Dyr? - Dyr... Du heter vel Jamus?
- Hva så? - Det betyr vel okse på arabisk?
Da er du jo et dyr, ikke sant?
- Tiden er inne. - Til hva?
Å gå til sengs...
- Gå til Hadassa og be om en dans. - Nei, hun danser med soldaten.
- Hva så? - Du er trøbbel, Mira. Bare trøbbel.
Du hører på radio Alexandria, 82 MHz.
Sigarett?
- Takk, herr Hassanin. - Hassanin går bra.
Youssef, har du sett dokumentarserien "Why We Fight" av Frank Capra?
Jeg jobber hele dagen. Jeg må slite for maten.
Vi burde la oss inspirere av Capra.
Rørende historier om vanlige folk i en moralsk og rettferdig krig.
Vi lager nyhetsfilmer,
men det fins ingen grunn til at det ikke kan være kunst,
og virkelig si noe om menneskeheten.
Er du ikke enig?
Store drømmer...
Vi kjørte bare om natten så ingen skulle se oss.
Planen var å dele på oss og at hver styrke skulle angripe en bosetning.
God morgen.
Beklager at jeg vekker deg...
men jeg skal dra til byen og er tilbake i morgen.
- Om du vil ha noe derfra... - Ha en fin reise.
- Mira? Mira... - Vær så snill, Elyakim...
Jeg vil bare at du holder om meg hardt som du gjorde før vi...
Elyakim... Du vet at vi ikke lenger...
Vil du at jeg skal late som? Ikke være ærlig?
Jeg er virkelig lei for det. Jeg ville sagt det om jeg følte annerledes.
- Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. - Ikke jeg heller.
Du ba meg ikke gjøre noe drastisk og å oppføre meg som om alt er som det skal.
Men hva... Hva er problemet? Hva?
Jeg vil ikke gi deg skyldfølelse...
- Hva har forandret seg? Og hvorfor? - Jeg vet ikke.
Jeg er lei for det. Du vet at du er viktig for meg.
Størrelsen på angriperen spiller ingen rolle.
Slutt å spøke, Habani.
Forstått? Skal jeg vise igjen? Det er lett, for jeg prøver ikke å slå deg.
- Ok, prøv å slå meg. - På ordentlig?
Bruk motstanderens impuls for å få ham ned.
Igjen. Langsommere denne gangen.
- Har du fått opp øynene for noen? - Jeg tror ikke det.
- Du tenker for mye. - Lett for deg å si.
- Hvorfor det? - Du er Mira.
- Hva mener du? - Hold opp.
Vent, Romek! - Gå sammen to og to og øv.
Vi gjør det slik... - Jamus, dette er ikke et bordell!
- Som leder gir du vel ordrer her? - Dette er ikke hæren.
- Vi holder møter og tar beslutninger. - Hvem tar seg av sikkerheten?
- Hva lurer du på, "general"? - Den kvinnen, Mira...
Jeg forstår at radioen tilhører kibbutzen, men vi trenger den ved våre oppdrag.
- Hvilke oppdrag? - Araberbyen på den andre siden.
Så du vil ha radioen men ikke jenta, stemmer det?
- Lykke til. - Jeg forstår ikke.
- Det gjør du tidsnok. - Mira er spesiell. Annerledes.
Hvordan annerledes? Jeg forstår ikke.
- Det øsregner. - Det var ingen her, så jeg ventet.
Elyakim er bortreist og Danny sover med de andre barna.
- Sover han aldri her? Mannen din? - Kibbutzen er sånn. Vil du komme inn?
- Jeg vil ikke trenge meg på. - Det gjør du ikke.
- Vil du ha kaffe? - Nei.
Jeg... Jeg planlegger en patrulje for å kartlegge nabobyen.
- Jaha. - De er fredelige, så det burde gå bra.
- Men det er best å ha radioen. - Jeg liker de som er forutseende.
Men... Jeg trenger radioen din om noe skulle gå galt.
- Med glede. - Å, strålende.
- Gi meg den... - Jeg blir med glede med.
- Mira... - Ikke begynn...
- Tving meg ikke til å konfiskere den. - Det kan du ikke.
Den tilhører kibbutzen. Beklager, men du må holde ut med meg.
Så hvorfor krangle?
Vi nådde landsbyen Hamama om natten.
Befalet vårt, løytnant Khlef, begynte straks planlegge angrepet.
Han var den eneste yrkesmilitære blant de frivillige.
En spennende karakter. På ene siden en utdannet mann, på den andre fanatiker.
Folket i landsbyen var glade over ankomsten vår.
Takket være oss skulle de kanskje få tilbake det land de en gang dyrket.
Jeg trodde at jeg skulle finne fantastiske menneskeskjebner her.
Stikk med bajonetten og vri.
Hvem her har slaktet et lam? Det er det samme, men uten ullen.
Det er din tur, Salman.
Vil du kile eller stikke ham?
Om dere er så tafatte, skal jeg kanskje hente noen hunder dere kan øve på.
Jeg tøyser bare. Hvem sin tur er det?
- Har du sett hvor fotogen han er? - Ut av motgangen kommer vi til å seire.
- Bra. Gjør det én gang til. - Hva mener du?
- Er du sikker? - Ja.
- Er du det? - Ja.
Ok.
Vårt hovedfortelling var befrielsen av palestinsk land.
Men enhver stor fortelling består av mange små.
Og alt første uken så vi begynnelsen
på en veldig filmatisk kjærlighetshistorie.
Landeveien er bosetningens livline.
Ikke langt derfra, ved Isdud-broen fins det en militærforlegning.
Derfra kommer forsyningene til Nitzanim.
Det som dyrkes der, sendes til Tel Aviv for å selges.
Og vi... Guds sendebud...
skal gjøre livet surt for dem.
Midt på dagen står vi ute i solen med tallerkenene høyt hevet
En vakker dag ber vi søta å kysse oss i...
Strømpa... Yula, Yula, Yulala
Rødhårete Naomi jobber hardt og er aldri syk
Men vi kan alle se at hun trenger en skikkelig k...
- Klut. - Klut.
Naomi, Naomi, Naomi-nom
Er det ok? Den stinker like mye som bleiene.
Når det blir hett tar hun av seg sin genser...
Hvorfor klager du ikke til deres sjef? Han skjeller dem ut.
Det trengs ikke. De er smågutter, bry dere ikke om dem.
Stakkarer, etter latrinetjeneste fikk jeg ikke bort stanken i håret på en uke.
- Til slutt tok jeg et bad. - For en god idé.
Skal vi gå til stranden etter arbeidet? Selv om det er vinter.
Jeg forstår ikke hvorfor vi ikke får flere miner. Dette holder ikke.
Vi skal til stranden i ettermiddag, så om du trenger radioen er det ok.
Jeg tar den naturligvis tilbake når vi er tilbake. Har dere noen radiooperatør?
Ja.
Si til ham at den er følsom. Den må håndteres varsomt.
Jeg...
Jeg må sjekke gravingen. Hvor dypt...
- Hvilken graving? - Glem det.
- Var det noe mer? - Jeg vil høre at du gir tilbake radioen.
- Du er vanskelig. - Du er vanskelig og jeg også.
Nå?
Går du ofte til stranden? Selv i disse tider?
Ja, hvorfor det?
Jeg sender med noen soldater, for sikkerhets skyld.
Hva tror du? Skal vi lære barna våre spansk om vi får noen?
Det er viktig at de lærer kulturen vår.
Det er viktig at vi kan prate med dem uten at mennene våre forstår oss.
- Om det er problemer med mannen... - Nei, vi skal ha herlige menn.
Svømme om vinteren? Er det ikke kaldt?
- Kulden stimulerer blodsirkulasjonen. - For noen vakre ord. Blod-hva?
Unnskyld. Blodstrømmen.
Se på fristerinnen...
Noe galt?
Gud hjelpe oss...
- Skal dere ikke svømme? - Jeg har ingen badebukser.
Hvem trenger badebukser? Har du strømper? Tre på den på greien din,
sett en strikk rundt den og det er klart.
- Du spøker. - Slett ikke. Skyld dere selv.
- Vannet er herlig. - Mira er en stor kriger, men hodet...
Hvorfor? Hun er morsom.
En manns greie i ansiktet ditt? Er det morsomt? Det er kvalmt.
- Hopp uti! - Jeg kommer!
Det er ikke så kaldt.
Hva sier du? Nå, Habani?
- Ikke tale om. - Jeg bryr meg ikke.
- Hva er problemet? Liten tiss? - Liten hjerne?
Ikke vær sjenert. Ta med deg en mindre strømpe neste gang. En 4-årings.
- Og la våpnene være ubevoktet? - Er du en eksemplarisk soldat nå?
- Ikke i det hele tatt, men... - Med andre ord...
en liten tiss.
- Casanova, nå har du sjansen. - Hopp uti, det er ikke så kaldt.
- Dere er dumme. Begge to, idioter. - Nå hopper vi uti.
- Liten hjerne. - Liten tiss!
- Kom an. Kom an. - Hold opp!
Hei sann, høyaktede damer.
- Er vannet for kaldt? - Syns du at det er kaldt?
Din jævel! Din jævel!
Hold opp! Hva gjør du, Mira?
Hjelp meg, Ada. Vi dynker ham sammen.
Jeg trodde at du hadde bedre smak.
Hva har smaken med saken å gjøre? Vi bare leker. Ikke vær sånn.
En utdannet mann flørter ikke sånn med en jente.
Har du det morsomt?
Ja. Det er første gangen jeg har det morsomt siden jeg vervet meg.
Det er rene paradiset her.
Paradiset.
Det hadde vært paradiset om vi ikke risikerte å dø her.
Hva var det poeten sa? "Den som frykter døden, frykter livet."
Kioskromantikk.
Dukk! Jeg forstår meg ikke på dere. Virkeligheten er ikke noe filmstudio.
Fyr!
Gutter! Kom opp nå! - Skynd deg, Jamus!
- Hvor kommer det fra, Elyakim? - Kom an, Kilometer!
Jeg går inn, dekk meg!
Rykk inn forsiktig.
Jamil, hold ham der.
- Hvis det er en felle... - Jeg vet hva jeg skal gjøre.
Hva filmer du? Filmer du dem når de plyndrer? Er de plyndrere?
- Nei, de er helter. - Naturligvis, men...
Frihetskjemper må også spise. Det er naturlig å stjele mat.
Vi har ikke tid til å diskutere. - Kom an, Salman.
Vi må sette i gang. Kom an!
Ben Gigi, til høyre. Kilometer, til venstre.
Mosko...
La være...
Hvordan skal vi jobbe, når de kan skyte oss når de vil?
- Hvem skal stoppe dem? Tolv soldater? - Det er en dårlig vits.
Vi er idealister, hva? Men vi må beskytte oss.
- Vi har barn her. - Kamerater, dere er alle viktige for oss.
- Vi har lagt ut miner... - Jeg sier det!
Jeg skal si
det alle tenker, men jeg skal si det høyt og klart!
Det er åpenbart at brigadesjefen Avidan og Kovner...
La oss kalle ting ved deres rette navn. Det er politruken som bestemmer.
Hva er en politruk?
En politisk kommissær i den russiske hæren.
Han har større makt enn den høyeste kommandanten.
En person som har direkte kontakt med regjeringen og vet hva de vil.
De blåser ganske enkelt i oss. De bryr seg ikke.
Jeg tror ikke dette er politisk.
Tro hva dere vil, men det er ikke barna dine, det er våre.
- Du trenger ikke ta den tonen, Ada. - Jeg snakker hvordan jeg vil, Yerach.
Det handler om barnas liv, ikke kuene.
- God kveld. - Ja da.
- Er alt i orden? - De er i spisesalen. Det er feststemning.
- Hvordan blir det med kuene nå? - Hva mener du?
Noen må ta stakkars Moskos plass. Du er alene. Med en ny kalv dessuten.
Kanskje en kvinne kan hjelpe deg. Særlig om hun er vant med barn.
Hold opp, Mira. En mann har akkurat blitt drept.
Så han kan ikke hjelpe deg å melke kuene i morgen. Du trenger noen.
- Det er Kovner... - God kveld.
Vi ba om flere våpen. Fikk vi noen? Vi fikk bare fingeren.
Vi ba om soldater. Hva fikk vi?
En gjeng tapere, desertører og tyver...
- Fornærm meg, ikke soldatene mine. - Bakholdene er bare begynnelsen.
Først var det bare bønder, men nå er det trente frivillige med våpen.
Hva vil dere gjøre med det?
Før det første, i morgen, dagen etter eller kanskje om en uke,
om månen og været tillater det, så kommer det til å bli gjengjeldelse.
Så vi dreper dem og de dreper oss? Hvordan løser det problemet?
Er hevn løsningen? Vi må løse det. Landet var deres tidligere...
Alt land i verden tilhørte noen andre tidligere,
men det tilhører også deg og den disputten er uendelig.
Vi betaler jordeieren godt for landet.
Det er ham bøndene som leier jord skal være sinte på.
Da vi krøp ut av krematoriene, noen av dere vet akkurat hva jeg prater om,
innså vi med all respekt for kulturen og sivilisasjonen,
så er mennesker også dyr.
Og dyr forstår seg på "øye for øye".
Elyakim, du blir med oss til Be'dere Tuvia med lastebilen din
og vi henter det vi mistet i dagens leveranse.
Men denne gangen og heretter eskorteres du av et panserkjøretøy.
Så nå er det løst.
Ha klart for dere at om vi kapitulerer, så kommer vi til å havne
der seks millioner jøder ble utryddet.
- Har du det ok? - Ja.
Ikke føl skam. Det må ha vært fælt å se en død venn på nært hold.
Mira, jeg er verken redd eller skammer meg. Alt er bra.
- God kveld, Ada. - God kveld.
Se hvordan han klemmer teddybjørnen sin.
Ikke vekk ham.
- Jeg vil høre ham. - Han har verdens søteste stemme.
Iblant prater han med bamsen sin. Det er søtt.
- Søtt? - Ja.
Ikke et ord jeg bruker så ofte.
For et herlig barn...
Unnskyld... Jeg glemte boken min, men det haster ikke. Jeg lar dere være alene.
Det er ok. - De venter på meg.
Hils Danny at jeg susset ham og at han skal få masse gaver...
Og at jeg er tilbake om noen dager. Ha det.
Vent litt, Hadassa.
Jeg tenkte på noe siden du har så godt lag med barna.
Som du vet er Yerach alene i låven. Det er mye for en mann.
Jeg tenkte at du kanskje vil prøve
om jobben i låven er noe for deg.
God kveld. Jeg kom for å ta tilbake radioen.
- Mira, jeg vil ikke irritere deg... - Men du gjør det.
- Unnskyld, men om vi evakuerer... - Jeg blir ikke evakuert.
- Du er mitt ansvar. Alle som lever her. - Jeg blir ikke evakuert.
- Du er en mor. - Du er godt informert.
Elyakim prøvde også å presse meg før han dro.
Vi må inngå en avtale. Du og jeg. Angående radioen.
Dette funker ikke.
Du patruljerte uten radioen. Du tok en risiko. Det var ufornuftig.
Du trodde bataljonen skulle sende en radio, men det gjorde de ikke.
Så vi gjør det sånn, du får låne radioen når du vil,
men om du har et oppdrag, blir jeg med. Ok?
Et par dager gikk,
en uke, en uke til og enda en uke...
og vi hadde ingenting å filme.
- God morgen. - God morgen.
Løytnant Khlef håpte at jødene skulle angripe og ventet i bakhold...
men jødene angrep ikke.
Hvorfor hadde vi ikke mer å filme? Hvorfor ble det ikke flere bakhold?
For Nitzanims lastebil ble eskortert av et panserkjøretøy.
I ren kjedsomhet sto jeg og observerte bosetningen.
Og alt virket veldig normalt.
Å se fienden som vanlige mennesker gjør noe med en.
Siden min produsent og sjef var veldig fornøyd
med materialet fra bakholdet,
tenkte jeg at jeg ville fokusere på våre helters hverdag.
Og kanskje fortelle en spirende kjærlighetshistorie.
Kjærlighetshistorien mellom vakre landsbyboer Samira og modige Salman.
Hva i helvete? Hva er dette for dritt?
Hvor dum er vennen din?
Hvem bryr seg om denne dritten?
Han tenkte at kjærlighetshistorien...
Han tenkte? Betaler du ham for å tenke? Han skal filme en krig.
Som klippet du sendte for to uker siden. Publikum blåser i kjærlighetshistorien.
Hvis han har problemer med det, så sparker jeg ham.
- Har landsbyen et postkontor? - Nei, det ligger i Khan Yunis.
Send et telegram så får postmannen ta sykkelen, eselet eller kamelen
og levere det til den hyllede regissøren.
Jeg sender også et til oberst Aziz og ber ham sende forsterkninger.
Kanskje vi med flere tropper får se framskritt og har noe å vise.
Fortsett. Kjempebra. Jeg sier fra når dere skal slutte! Opp!
Bra. Ned igjen! Hvor var du, Kilometer? Bare fortsett!
- Jeg syns ikke at det er en god ide. - Jeg gjør det bare på prøve.
Hvis det ikke funker, er jeg tilbake på et par dager.
God morgen.
- God morgen. - Jeg skulle begynne her i dag.
- Med deg. Stemmer det? - De nevnte noe sånt. Jeg husker ikke.
Men ingen problemer... Husk at arbeidet på en bondegård begynner tidlig.
For kuene har en masse melk og det trykker på deres...
Deres jur.
Som når man får et barn.
Ikke du, jeg. Ikke jeg, for jeg har ingen barn...
men vi har jo barna der.
Og det fins en liten her også.
Så søt den er.
Det er to moment i å melke en ku. Det første momentet er...
Er at...
- Massere juret. - Massere?
Ja, massasje. Slik.
Det får melken å gå fra juret og samles ved...
- Spenen. Forstår du hva jeg mener? - Jeg vet hva en spene er.
Ok, man klemmer spenen for å stimulere strømmen...
- Unnskyld om dette føles ubekvemt. - Hvorfor det?
Klemme spenen, stimulere den... Alt lyder behagelig.
For kua.
- Her borte. Monter den. - Skynd deg, Kilometer.
God kveld.
- Får jeg be om noe? - Hva er det nå?
La oss avansere med soldatene deres så vi kan filme alt på kloss hold.
Jeg blåser faktisk i om du filmer det på kloss hold eller fra avstand.
Unnskyld, men det gjør stor forskjell.
Filmatiseringen har like stor viktighet som hendelsen i seg selv.
Slik snakker feigingene i Kairo.
Slik snakker feiginger.
Feiginger ber ikke om å rykke fram med soldatene.
Kameraet er også et våpen.
Ikke engang aftenen før pesach får vi ordentlig mat.
Ikke noe bestikk? Er vi dyr som spiser med hendene?
Sett deg her, Kilometer. Når det smeller, skal du lade mitraljøsen.
Husk, sersjant, at når det smeller så begynner jeg å spy. Du vet det.
- Hvis jeg huker meg ved siden av deg... - Hold opp. Ta deg sammen.
En granat og en røykgranat.
- Youssef. - Ja.
Skal jeg bevæpne meg? I tilfelle...
Ikke gå bak kameramannen, da dreper du ham kanskje.
Vær barmhjertig, han har barn.
Det er tryggere for ham om du ikke er bevæpnet.
Husk at når vi begynner å klatre, kan vi ikke sakte ned.
Hvile får dere gjøre når vi når gjemmestedet, før kampen begynner.
Hør her. Dette er situasjonen, damer.
- Hvorfor sier du "damer"? - Hva? Du er jo dame.
- Ja, men hvorfor med den tonen? - Jeg mente ikke noe galt.
Jo, tar tur om å holde vakt fra vanntårnet.
De her nede får informere oss. Lykke til.
Sikre deres våpen. Vær stille. Vi er nesten framme.
De er rundt 40 meter fra gjerdet.
Fyr!
Det er meg, Salman! Jeg er såret, hjelp meg!
Jeg er såret! Hjelp! Det er Salman!
Vinner vi?
Sikt ordentlig. Ikke sløs skudd. Dette blir langvarig.
- Salman! - Ingen fare, det er ikke noe alvorlig.
Jamil, ta seks man og angrip dem i flanken fra sanddynen.
Har du avbitertang?
Hadassa... Hadassa, Hadassa!
Jerngrinden, Spurven her. Fase 2. Jeg gjentar, fase 2. Over.
Oppfattet. Over og ut.
De er på vei hit.
Vent...
Fyr!
- Skynd deg, Habani. - Jeg skal være rask.
Vi søker ly her før vi sprenger.
Rigg detonatoren, Habani. Vi dekker deg.
Det er klart.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Vi retirerer.
Det var hardt å se alle hengivne og modige frivillige som lå på feltsykehuset
med manglende medisinsk utstyr og uten morfin.
De sørgeligste var bøndene som ble tvunget bort fra leid jord i Nitzanim
som har trodd at de skulle få igjen sitt tidligere liv.
De hadde håp og det forsvant... Hvorfor?
Blant dem som infiltrerte landsbyen fantes en kvinne. Like stor helt som mennene.
Jeg holdt på å miste min helt Salman, men heldigvis var skaden lett.
Det fins intet drama uten en helt.
Løytnant Khlef insinuerte
at jeg burde si at filmen ble ødelagt under kampene.
Han var veldig bekymret over å få skylden for tapet.
Jeg sa at han ikke hadde skylden og det skrev jeg også i skildringen jeg sendte.
Min plikt var å rapportere sannheten.
Jeg skal ikke glemme dette.
Du er en forræder. Om en fortelling er et våpen som du sa,
så er det du sendte et våpen mot meg.
Jeg sendte det vi har filmet. Det får dem kanskje til å innse at vi trenger hjelp.
Jeg gjør ikke noe mot deg.
Vi drar, Hassanin.
Kom an.
Mine herrer, om jødene erklærer seg selvstendige i dag
må vi straks sende hæren vår.
Våre frivillige er sjanseløse mot jødenes hær.
Situasjonen er komplisert og kongen er urolig...
Unnskyld min oppriktighet, men vi egyptere vil bli sett som feiginger
om det viser seg at vi sviktet brødrene våre.
Generalene fortalte kongen hva de så i filmen.
Kongen fryktet folkets reaksjon og beordret at alle kopier skulle brennes.
Kongen ba også hæren om å planlegge en invasjon av Israel innen to måneder.
Jeg forstår uroen, å etablere en stat omringet av fiender er skremmende.
På disse isolerte bosetninger Yad Mordechai, Nitzanim, Kfar Darom,
snakker innbyggerne om... Jeg kan knapt si ordet. Evakuering.
Evakuering? Hvordan det? Hvor slutter det hele om vi begynner å evakuere?
Nyheten spres umiddelbart og bosetningene i sør vil evakueres
og panikken ville nå nord.
Skal vi evakuere Rehovot? Rishon LeZion? Tel Aviv? Hvor slutter det?
- Vi må skynde oss. - Hva sa de?
- Ingen evakuering. Bare barna. - Og mødrene?
- Det er deres valg. Hjelp dem å laste. - Vent. Forsterkninger da?
De har en reservestyrke de kan sende om vi trenger å reddes.
De tror at egypterne går rett mot broen og blåser i bosetningene.
Våpen? Flere miner? Fikk vi det?
Vi fikk et granatgevær.
- Diskuterte du med dem? - Så mye det gikk.
Men visse diskusjoner kan ikke vinnes.
På torget i landsbyen min sa arbeideren til sin herre
På torget i landsbyen min sa arbeideren...
- Hva? - Ingenting. Fortsett.
- Er det sanger du sang der? - Nå blir jeg flau.
For meg?
Barna våre kommer til å fødes med knyttet neve
- Forsiktig! - Unnskyld.
- Du kastet sand i munnen min, damen. - Du er likevel stygg i munnen.
- Hei. - "General", hva gjør vi? Evakuerer?
Jeg bestemmer over soldater, ikke sivile, Romek.
Men disse kommer ikke til å flykte og hovedkvarteret drar nytte av det, hva?
Er alt bra?
De trenger sjåfører til konvoiene til Jerusalem. De har spurt meg.
- Og du sa ja? - Ja. Jeg blir borte i uker.
- Vi må prate. - Ok.
- Det er tøft som det er og folk prater. - Hvem bryr seg?
Jeg gjør det. Vil du dra når de evakuerer kvinner og barn?
- Hvilken rolle spiller det? - Jeg forlater deg ikke alene.
Alene? Hva mener du? Det er en hel kibbutz her.
Jeg mener uten meg. Hva vil du jeg skal si?
At ingen kan elske deg like mye som jeg? Separasjonen tar livet av meg.
- Det gjør vondt. Jeg forstår ikke! - Vær så snill, Elyakim.
Jeg har det også vondt. Unnskyld.
Hun vil komme uten behå Ja, det gjør hun
Hun vil komme uten topp Og da får hun hele min kropp
Hva sier du til det, Kilometer?
Dere bruker opp alt varmtvannet! Det er vår tur nå!
Det er ikke riktig.
Kom an!
Kom ut da! Dere har dusjet i en halvtime!
Det tar en halvtime å få bort sanden du fylte munnen min med.
Dessuten er Jamus stor, så han bruker tid på å såpe seg inn.
Jævla svin! - Mira? Hva gjør du?
- Hva? Hva var det? Et skudd? - Hvem skyter?
Kom an!
Kom an, Ada. Det var morsomt. Jeg har ikke sett deg le på lenge.
- Det var verdt det. Å få deg til å smile. - Idiot.
Straks skal David Ben-Gurion kunngjøre Israels selvstendighet...
Vi er ikke like dannet som dere. Vi er primitive, akkurat som araberne.
Kilometer, folk som du, redd for å slåss, fortjener ikke selvstendighet.
Jeg er ikke redd for å slåss. Jeg er imot krig.
- Hvorfor kan vi ikke komme overens? - Med hvem? Araberne?
Spør Ziggy hvor mye man kom overens i konsentrasjonsleirene.
Førte de høflige debatter der? Har du noensinne pratet med en araber?
- Ada, han har holdt av plass til oss. - Til deg og Mira...
Det er åpenbart. Han holder alltid av plass til Mira.
Men han holdt bare to steder. Han prøver å skille oss.
Hold opp, Ada. Vi skal feire i kveld. Ikke kast bort tiden min.
Du er med ham hele dagen. Må dere omgås om kvelden også?
- Jeg virker helsprø, så jeg skal slutte. - Ada...
Ikke helt oppriktig.
Har Elyakim dratt? Hvem har du da pyntet deg for?
Hold deg til din romantiske affære og blås i min.
Romantisk affære? Siden når er du romantisk?
Jeg er så romantisk man kan være.
Stille! Nå kommer kunngjøringen.
Mitt eneste minne hjemmefra. Familien.
Det var...
Jeg ønsker de var her i dag...
for å høre dette.
Vi hører på Ben-Gurion, Israels sionistiske leder.
Et land som ingen av det naboland har anerkjent.
Han påstår at Israel følger prinsippet av historisk rettferdighet.
Men hvor fins den historiske rettferdigheten for palestinerne?
Hva filmer du? Ydmykelsen vår? Så alle for evig kan se hvordan vi mislykkes?
- Gå herfra! - Jeg vil ikke ydmyke noen.
Det sårer meg like mye, men dette er det som har hendt.
Vil du at jeg skyter deg? Dra tilbake til Kairo.
Til ditt huleliv. Praten din og tomme ord som ikke fører til noe.
- Jeg mente ikke noe vondt. - Det er over!
Jeg har stor respekt for deg. Men jobben min er å dokumentere.
Slå av kameraet!
Avraham...
De er glade i spisesalen. Men jeg visste at du var her.
- Jeg tok med meg litt mat. - Takk.
- Er du urolig? - Ettertenksom.
- Hva? - Jeg skrev til mamma om deg.
- Hva skrev du? - At det var noen... Jeg skrev ingen.
- Forteller du moren din alt? - Hun gjør det også.
Da jeg var liten, hadde hun en elsker. Vi hørte på musikk på stranden
og spiste iskrem. Det var morsomt.
Var det morsomt å sitte med henne og elskeren hennes? Plaget det deg ikke?
Jeg elsket henne. Hun fikk gjøre det som føltes rett for henne.
Jeg tror ikke på deg. Du følte deg kanskje hjelpeløs ved å være i den...
- Skynd deg. - Jeg vil ikke at noen ser oss.
Jeg lurer på om han er hos henne. Stakkars Elyakim...
- Elyakim er ikke dum. Han er ikke et barn. - Nei, men de har et barn.
De burde ha vært forsiktige. Vi også.
Jeg vet ikke. Det hadde vært hyggelig med et barn. Jeg mener det.
- Mamma pleide å si... - Se.
De egyptiske flygerne bombet Tel Avivs hovedbussterminal.
42 personer har blitt drept
og hundre har blitt skadet, noen av dem kritisk.
Yad Mordechai. De bomber det i stykker.
Din tur.
- Herr Hassanin, herr Hassanin... - Hva er det, kjære Salman? Fortell.
Løytnanten vil at du og Youssef kommer straks.
Hva er det å filme?
- Hva? - Jeg lurte på hva som var å filme.
Hva skjedde?
Gud er størst.
Av smilet ditt å dømme så har du blitt kvitt meg for godt. Stemmer det?
- Hvor skal Youssef og jeg dra? - Dere skal ingen steder.
- Hvor er kameramannen? - Rett bak meg.
- Du er veldig dramatisk. - Du sa at alle elsker et godt drama.
- Klar til å filme? - Filme hva?
Film meg.
- Gjør det. - Klar?
Yad Mordechai fins ikke lenger. Jødene som var der flyktet som rotter.
Mange av dem døde.
Betyr det noe for deg?
Det betyr at med Guds nåde så er det begynnelsen på slutten av bosetningene.
Alle her er urolige. De vil vite om vi vil få hjelp.
Vi kan ikke gjøre noe akkurat nå, Avraham.
Jeg kan bare godkjenne evakuering av kvinner, barn og skadde.
Dere får hjelp om dere blir angrepet.
Vi visste alle at denne dagen skulle komme. Vi gjør det som må til.
Fra og med nå må vi snakke kodet.
Vi møter en hær, de overvåker oss.
Bruk hodet. Over og ut.
Snakk kodet.
- Kan du noen kode? - Kode?
- Ja da. - Hvilken da?
- Røverspråk. - Hva er det?
Egjøff elskerøff egdøff. Har ingen jente sagt det til deg?
Pappa savner deg og du savner ham, hva? Snart får du treffe ham.
Han har mange overraskelser til deg.
- Vi må prate, Ada. - Har du pakket sakene dine?
Jeg har ikke mye.
Det løser seg ikke opp. Det blir klumper så de spytter det ut.
De kommer ikke til å sovne. Begynner de å gråte er det kjørt.
- Det er kanskje bedre å knuse dem. - Knuse dem?
- Du er flink til det. - Vær så snill, Ada!
Slutt å være sint på meg. Det holder. Situasjonen er grusom.
Akkurat. Derfor vil jeg ikke at du kommer med noen overraskelse.
Vi er ingen soldater og du blir med meg. Ok?
Vi sa at vi alltid skulle holde sammen.
Det er vårt knep mot livets overraskelser.
Vi er en familie. Du er min eneste familie.
Et løfte er et løfte. Hva? Og det må holdes.
- Mamma... - Sov, søta, sov.
Yerach skal ta deg på en utflukt og pappa venter med en overraskelse.
- Sjokolade? - Ja, sjokolade. Ikke vær sint på meg.
Hold ut.
Jeg spør en siste gang. Er du sikker?
Ja. Gi Elyakim dette brevet. Han skal lese det om noe skulle skje...
Tenk deg om, Mira. Når du sier om noe skulle skje...
- så tror du åpenbart... - Jeg tror ingenting.
Gi Elyakim en stor klem fra meg.
Nok om det, vær så snill.
Vi ses i morgen.
- Er du ok? - Hva tror du?
- Lykke til, vennen. - Du gjør det rette. Vi kan ikke gjøre noe.
- Unnskyld. - Det er på tide å dra.
- Tilgi meg. - Hadassa...
Hadassa!
Fortsett framover.
Sov, Danny. Sov, skatt, sov. Alt skal bli bra.
- Hva skjedde? - Unnskyld. Jeg ble redd.
- Er alt bra? - Jeg får ikke sove.
Det hadde blitt noen sovepiller til overs som vi ga til barna.
Jeg trodde at det skulle gå, om jeg tok noen.
- Dukk! - Hva er det for smell?
Det er ved broen.
Vi må få barna til hovedkvarteret og være tilbake før soloppgang.
Trenger du hjelp?
Kom hit...
Sånn ja, sov.
Takk, Ada.
- Jeg ville bare si... - Du, du...
Om noe skulle skje med Hadassa, så er det din feil.
Da tilgir jeg deg aldri. Du vil ha hennes blod på dine hender.
Forstår du det?
Erngrindenjøff...
Etdøff erhøff erøff purvensøff, omkøff.
Purvensøff...
erhøff erøff erngrindenjøff, omkøff.
Har pakken kommet fram? Over.
Spurven.
Pakken har ikke kommet fram ennå...
Jeg sender noen for å se etter. Over og ut.
Hva? Hva sa hun?
De er ikke framme ennå.
Det har tatt for lang tid.
Ifølge planen burde de alt være framme.
Jeg...
Om de har kommet ut for noe...
Barna og Ada...
Tror du at det hendt noe, Mira?
- Hvorfor er de ikke framme ennå? - Jeg vet ikke.
- For en feil. - Hvorfor feil?
Hvorfor? Jeg visste at det var farlig.
Jeg tenkte at jeg skulle sende Danny av sted om det ble for farlig.
Jeg er en grusom person.
- Hvorfor så jeg ikke det komme? - Ikke jeg heller.
Jeg er ikke så modig.
Det er ikke Ada heller. Hun er ikke så sterk som hun virker.
Hennes mor og min var søstre. Pappaen hennes tapte alle deres penger...
Han forlot dem. Moren hennes begynte å drikke mye.
Hun lever ikke lenger.
Jeg er den eneste hun har igjen.
Hun hadde aldri kommet hit uten meg.
Hva har hun å hente på et sånt sted?
Spurven. Jerngrinden her, kom.
Jerngrinden, Spurven her, kom.
Spurven, hele pakken har kommet fram.
Fuglene vender hjem snart. Over og ut.
Takk, Jerngrinden. Over og ut.
Kom an, Mira!
Hva er det som skjer?
Tanks, lastebiler, panserkjøretøy... Tusenvis av kjøretøy på vei nordover.
- De bryr seg ikke om oss. Over. - Kan du identifisere tanksene?
- Antall? Hva er det for panserkjøretøy? - Jeg vet ikke. Tanks.
Ukjent akkurat nå. Unnskyld uvissheten, men det er veldig mange tanks, over.
Hæren vår hadde enkelt knust Nitzanim
men generalmajoren var ikke interessert i småseire.
Han ville nå Tel Aviv så fort det gikk.
Et artilleribatteri ledet av oberst Naguib ble plassert i landsbyen.
Naguibs oppgave var å sikre logistikken.
Youssef og jeg fulgte med hæren
for å filme den raske seieren som generalen lovet kongen.
Men seieren uteble.
Angrepet slo feil fordi generalen ikke sendte ut speidere.
Han visste ikke at jødene hadde sprengt broen som førte til Tel Aviv.
Vi led store tap og visse ble tatt til fange av israelerne.
Det var et mareritt.
Kongen hadde ingen nytte av det vi hadde filmet.
Start filmen.
Det var tydelig at vi ikke kunne vinne denne krigen
og at hæren vår må vende hjem.
Vel hjemme skulle soldatenes historier bli slutten for kongen.
Se? Er det våre flygende kjøleskap?
I rett tid.
Kom an! Kom an.
- Hvem sin tur er det? Kilometer? - Hva? Nei, nei. Jeg gjorde det sist.
Jeg tror at det er Jamus sin tur.
Jeg er ikke rask nok.
- Det er din tur, Habani. - Jeg?
Glem det. Jeg går.
- Hold opp. - Det er ikke din tur.
- Jeg vil. - Dø? Er du sikker? Hvorfor?
Jeg savner pianoet.
Ti, ni, åtte...
sju, seks, fem, fire, tre...
- to... - Så skummelt.
Én!
Ild!
- Søk dekning, Ziggy! - Ned!
- Kom an, Ziggy... - Skynd dere!
Skynd dere!
Vi kan bombe bygningen så er det gjort.
Det er ikke renhårig, det hadde vært uhederlig. Krigen er over.
Faen ta dem, kjøtt i saltlake igjen? - Skjær tjukke skiver, Naomi.
"Vær så snill".
- Hva? - Du burde si "vær så snill".
Perfekt anledning for en leksjon i manerer. Men vet du hva? Vær så snill.
Ziggy, Ziggy... Unnskyld...
Vær så snill, kan du spille noe litt mer lystig?
Nå? Skal du gi dyret en sjanse?
Unnskyld at jeg var uforskammet.
Hva heter du i virkeligheten?
Haim.
Til slutt vendte hæren vår hjemover, men kongen ga en tydelig ordre:
"Jeg trenger en seier før soldatene vender tilbake."
Generalen utpekte Naguib til å lede styrken.
Så nok en gang sto jeg ved...
Nitzanim.
Jerngrinden, Jerngrinden, Spurven her. Hører dere? Over.
- Hvordan går det, Mira? - Jeg prøver.
Jerngrinden, Spurven her. Hører dere? Over.
Jerngrinden?
Radioen er full av sand. Jeg prøver å sende et SOS.
- Hvor skal du, Avraham? - Jeg hørte noe.
- Virker radioen? - Jeg prøver.
- Vi kan ikke filme sånn. - Det er livsfarlig.
- Tror du at de fikk vårt SOS? - Jeg vet ikke.
- Jeg tror vi fikk et SOS... - Det råder ingen tvil. Vi fikk et SOS.
- Vi må sende inn reservetroppene. - Vent. Er du helt sikkert?
- Jeg tror det. - Det holder ikke. Prøv å nå dem.
Vi lovte å sende forsterkninger. De regner med det.
Sånn er det. I krig gjør man ikke det fienden vil at man gjør.
Selv om vi må ofre noe.
Det er for tidlig å prate om offer. - Prøv å få kontakt med dem.
Vi er 500 meter fra hovedinngangen.
Vi kommer fra baksiden. Over.
Hvor er reservestyrken? Kommer de snart?
Ta maskingeværet. Avraham får dem til å snu.
- Nå? - Ja.
Husker du planen? Vi får tanksen til å kjøre mot oss. Skyt sparsomt.
Ikke ennå, ikke ennå...
Sikt mot tanksens tårn så de ser hvor skuddene kommer fra.
Nå! Skyt!
300 meter fra den bakre porten.
Framme ved hovedinngangen.
- Vi må nøytralisere bazookaen. - Framover!
Snu på den! Nå!
Den er tent.
Ingen treff. Ta til retrett! Fortere!
Ut!
Habani... Er du uskadd, Habani? Habani, Habani...
Ziggy, Ziggy...
Ikke vær redd, Ziggy. Ikke vær redd. Ziggy... Ziggy...
- Følg med. - Kom an, Mira!
Kom an, Habani. Kom.
Let etter sårede i skyttergravene.
Rykk fram i tre ledd.
Yerach! Vi må vekk herfra.
Naomi, det er Haim. Naomi, det er Haim, vær stille.
- Har du filmet det? - Jeg trenger mer film.
Ben Gigi... Ben Gigi...
Salman, sjekk til høyre.
Salman!
Salman! Ikke gi opp...
Hold ut, Salman.
Løp, når jeg skyter. Ok?
Hva? Var... Hvor er alle sammen?
Vi prøver å flykte gjennom sanddynene.
Egypterne er ikke barbarer. De tar seg av våre sårede.
Men alle som kan slåss, må flykte.
Vær klar.
Bare skyt om de skyter mot dere. Jeg vil ha fanger.
Innta deres posisjoner.
Romek...
Støtt deg mot meg.
Herregud. Reservestyrken kommer vel ikke?
- Kom tilbake. - Tilbake?
Jeg dekker dere, Mira. Gå!
Nå!
- Hadasa! - Forlat henne! Hun er død.
Ikke skyt!
Vi må få en slutt på dette.
Ellers kommer vi alle til å dø.
- Hva gjør du? - Nytteløst.
- Hva? Hva er nytteløst? Hva skal du gjøre? - Jeg...
Vi kan ikke la alle dø. Vi kan ikke. Det hadde vært ansvarsløst.
- Ikke gjør det. - Jeg må.
Jeg må.
Ikke skyt!
Vær så snill, ikke skyt.
Vi vil kapitulere.
Vær så snill...
Ikke skyt mer. Vær så snill. Jeg vil prate.
- Se... Filmer du henne? - Ja.
Ta telen. Zoom inn på henne.
- Hvem skyter? - Det var ammunisjon som brann.
Slutt å skyte! Ingen skyter.
- Hvorfor? - Jeg hørte skudd. Jeg trodde...
Du tenkte deg ikke for. Vi går inn. Du og mennene dine venter utenfor.
Vær oppmerksomme, men ikke gjør noe overilt. Jeg vil ha fanger.
Det virker som om kongen fikk det han ville.
Et perfekt seiresbilde.
Vår elskede konge, Hans Majestet kong Faruk, ledet vår seierrike hær.
Hæren vår sprengte i stykker en bevæpnet sionistfestning...
og drepte tusentalls av deres soldater.
Våre modige soldater slo fienden
under den strålende ledelsen av vår modige og elskede konge.
For en løgn. De filmet kongen i Kairo og klipte ham inn i nyhetsfilmen.
Nesten et år senere ble det foretatt en fangeutveksling.
Soldatene våre som hadde kapitulert, ble behandlet skandaløst hjemme.
Israelerne var like usle, de kalte deres slåsskjempers kapitulasjon
et forræderi.
Denne holdningen fra begge sider, gjorde meg rasende.
De som ikke deltok i den grusomme krigen burde ikke dømme disse unge menn
som vendte tilbake nedbrutt av krigen.
Årevis senere ba jeg en venn, en militærhistoriker,
om å finne materiale om Nitzanim for meg.
I en bok han hadde funnet, fantes et bilde av henne.
En setning etset seg fast:
"Ingen avskjed er vanskeligere enn en mors fra hennes barn."
Så da hun skrev det visste hun at hun ikke skulle få se igjen ham.
Og smilet hennes, det var som om hun sa til døden:
"La oss komme overens, min venn, ta livet mitt, men gi meg evig liv."
"Gi meg en uforgjengelig ære. Gjør meg legendarisk."
En pakt med døden. Det var det hun inngikk.
Men jeg...
Ville jeg vært villig til å ofre livet og miste de jeg holdt kjærest
for en sånn pakt? Bare for ærens skyld?
Vi venter på deg. Alle sammen.
Jeg vil ikke tvinge deg...
Vi savner deg.
Men vi er tålmodige.
Det trenger ikke skje i dag.
Hastverk er djevelens påfunn.
Elskede...
Vet du hvorfor jeg er så heldig?
Hvorfor?
- Fordi du er smartere enn jeg. - Jeg vet det.
Nå spiser vi.
- Fylte kikertkaker? - Ja.
Barna ville ikke forstyrre deg mens du var her inne.
Men de har virkelig savnet deg.
Jeg har savnet dem også. Men jeg kunne ikke...
Men vær så snill. Ikke snakk politikk ved bordet.
Politikk er politikk. Men livet er livet.
TIL MINNE OM MIRA BEN ARI
TIL MINNE OM YERACHMIEL (YERACH) BLEIBERG
Til minne av alle, på begge sider, som falt ved slaget i Nitzanim
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad