INSPIRERAD PÅ HISTORISKA HÄNDELSER
Det finns stunder där man försöker förstå sig på ens liv.
Då man undrar om man tagit vara på tiden som Gud gett oss på jorden.
Man söker efter nån att jämföra sig med, nån som verkligen levat fullt ut.
Och ibland blir man förvånad över personen man tänker på.
Det var henne jag tänkte på.
Det är galet. Av alla män och kvinnor jag mött i mitt liv...
Har hon blivit oförglömlig.
Och det saknar rim och reson, för hon är fienden, eller hur?
Men jag kan inte sudda ut den bilden.
Varför log hon? Visste hon vad som skulle hända?
Hade hon listat ut vad jag försökt förstå hela mitt liv?
Slutligen efter ett 30-årigt krig har fred slutits mellan Egypten och Israel.
-Egyptens president tog det modiga... -Din smutsiga fähund...
Vi har slagits mot Israel i åratal för att hjälpa våra palestinska bröder
men den här freden löser inget.
-Sadat är en förrädare och jag är feg... -Hassanin... Är allt bra?
Du har varit deprimerad i en vecka.
-Maten är färdig, min älskling. -Om det inte fanns en orsak till kriget...
...och freden uppnås så enkelt
då har jag fört mina läsare bakom ljuset när jag sa att kriget var befogat.
De slogs och dog.
Vems fel är det om deras död var förgäves?
Vems? Mitt! Jag borde skrika att vår president är en förrädare.
Om jag hade modet och inte var rädd för att göra nåt så extremt...
Du skrev vad du trodde på, om vår kung och om vårt land.
Du är Egyptens främsta journalist. En ek bryts sönder i stormen...
...bambuträdet däremot böjer sig men rätar upp sig sen. Nu äter vi.
Ett böjt bambuträd... Är det vad jag har blivit? Så patetiskt.
Jag blickar bakåt och tänker på henne och vad hon gjorde.
Vad säger det om mig? Vad måste jag göra?
Jag återvänder till då jag var 24.
Då jag inte fruktade nåt, nyårsafton 1947.
GOTT NYTT ÅR 1948
Vilken galenskap... Kom, han är i filmsalen.
Han bad mig hämta dig.
Vad går jobbet ut på? Varför så hemlighetsfullt?
Tids nog får du veta. Du älskar väl film?
-Jo, men varför allt hemlighetsmakeri? -Producenten berättar allt.
Veckans egyptiska journalfilm
Den årliga kungliga välgörenhets- banketten hölls i Kairo den här veckan.
Kung Faruk, älskad av sitt folk, gick bakom kulisserna
för att tacka dansarna som underhöll gästerna.
Stäng av projektorn. - Hur tänkte du där? Hur?
Kungen omgiven av dessa unga damer? Ska drottningen behöva se det här?
Vår kung bryr sig bara om välgörenhet, inte kvinnorna. Eller hur? Svara, då.
-Jag är ledsen, sir. -Ledsen? Ska de stänga av oss?
-Använder du nånsin ditt huvud? -Ursäkta...
Ni ville träffa min vän omedelbart. Det brådskade.
-Är det han som skriver för tidningen? -Ja, men filmen är hans passion.
Är din vän modig? - Vad heter du?
Hassanin.
Ert id-kort.
Sionisterna beter sig som avskyvärda rovdjur och förtjänar vedergällning.
Jag har studerat den judiska själen och insett att den har gränslösa ambitioner.
De tror att det är deras förfäders land.
De kommer till Palestina från alla håll. Från Europa, Sydamerika, Asien.
De är som en svärm gräshoppor. Varför ska de ta över marken
från araberna som levt där i århundraden?
Utlänningar som koloniserar vårt heliga land och jagar bort våra bröder.
Titta här, på fridfulla byn Hamama, på vägen från Gaza till Jaffa och Tel Aviv.
De svinen byggde bosättningen Nitzanim.
Det var där, i Nitzanim,
där kvinnan med det gåtfulla leendet levde, fick jag veta senare.
Jag hade aldrig hört talas om platsen.
Den kvällen fascinerades jag av passionen
och den ideologiska glöden hos de unga frivilliga som jag gick med...
...för att kunna skicka journalfilmer från slagfältet
som skulle visas före biofilmerna.
I början var det skrämmande att åka till en krigszon,
men det var en möjlighet att filma, min största passion.
Som Tolstoj skrev så är kärlek och fruktan oskiljaktiga.
Håll i honom om han börjar springa innan lastbilen stannar. Det är farligt.
Hör upp! Jag väntar mig att ni beter er som soldater och inte huliganer.
Vi tävlar, Danny!
Låt se vem som får presenten först.
Det är svårt att säga vem är mer barnslig...
Ett barn ska vara barnsligt. En barnslig mamma är farlig.
Pappa!
Vem saknade pappa mest?
Vem av er damer vill tillbaka till fängelset?
Vem kallar han damer?
Elyakim! Hittade du nåt om Holsteinkor?
Det gjorde jag.
Ha alltid vapnen nära till hands. Vi ska skydda den här bosättningen.
Romek!
Varför har de skickat värdelösa soldater direkt från fängelset?
-Borde vi klaga? -Det är bättre än inga soldater alls.
Naomi, fixa madrasser till soldaterna.
Hör upp om ni vill sova ikväll!
-Ta en säck och fyll den med hö... -Tack.
...och gör er madrass.
Se till att knyta ihop den ordentligt så den inte går upp mitt i natten
för då får ni allt möjligt
under era nattkläder...
Jag skulle gärna ha min grej under hennes nattkläder.
Har du nånsin varit med en rödhårig, Jamus? De är självlysande där nere.
-Rödhåriga eller eldflugor? -Ursäkta.
Jag spelade violin så jag har perfekt hörsel, precis som en hund.
-Och hon skäller som en hund. -Nu räcker det!
Havet är en kilometer bort.
Vill du simma mitt i vintern? Är du galen?
Inte simma, från kusten är det 50 kilometer till Tel Aviv.
-Vi åkte dit för desertering. -Var det inte värt det?
Mira, kan befälhavaren prata med bataljonen?
Varför fick ni ingen radio?
-De kunde inte avvara en. -Jag vill tala med bataljonschefen.
-Jag måste fixa en traktorförgasare. -Gör så.
Varför står du? Sätt dig.
Järngrind, Sparven här. Hör ni mig?
-Din son är söt. -En stor pojke, självständig.
-Gillar du henne? -Va?
-Skådespelaren Marlene Dietrich. -Jag går inte så mycket på bio.
-Har du en skivspelare här? -I matsalen.
Det gör ont. Hjälp mig, snälla. Jävla skitaraber.
Jävla skitaraber!
Rör er inte! Vi drar till oss elden.
Eld!
Anfall!
-Det är över här! -Här med!
Habani, säg åt dem att de kan evakuera den sårade.
Sjukstugan är på andra våningen.
Ska vi binda fast skithögen på ett träd? För att skrämma andra mördare.
Han är ingen mördare. Han är bara ett barn.
Vissa av männen kan hantera vapen men vi är inte tillräckligt många.
Det här är bara början. Nu är det arabiska bönder, men det kan bli värre.
Jag vill ge mat till vaktposterna. Kan du fylla matlådorna?
Jag gör det.
-De kan väl skicka fler vapen? -Det är brist på dem.
Åtta mjölkkor ger 160 liter per dag. 30 för oss och vi säljer 130.
Vi skulle behöva 380 liter för att göra en vinst.
Det är ingen bra idé att ha barn på en plats där folk skjuter och skadas...
En plats utan barn är livlös.
Läkaren.
-Han klarar sig. -Tack och lov.
Ni är faktiskt förvånade att han inte dog.
Även en blind höna hittar ett majskorn ibland.
Bravo, doktorn! Bra jobbat!
I morse när jag vakna'
O bella ciao, bella ciao bella ciao, ciao, ciao
I morse när jag vakna' upptäckte jag fienden
Ziggy! Spela som du gjorde i Berlin. Spela med dem.
-Jag vill inte störa. -Vadå störa? Du ville ju spela piano.
Spela med. Men spela modernt.
Ziggy, mer modernt, gör det mer modernt...
Dekadent musik här? Ursäkta! Det här är ingen nattklubb.
Ursäkta oss du. Musik är musik. Vi är inga puritaner. Inget är förbjudet här.
-Jag säger bara att det inte är vår stil. -Det där börjar bli uttjatat.
-Men det är fortfarande viktigt. -Får jag lov, señorita?
Ska vi? Jag är en sann gentleman. Jag lovar.
-Kilometer, låt mig ta en svängom. -Låt mig dansa lite.
-Kallar de dig Kilometer? Varför? -Han väger ett kilo och är en meter lång.
Kilometer.
-Dansar du inte, Ben Gigi? -Sergeant Ben Gigi.
Vi är från samma kvarter men här kallar du mig sergeant,
sergeant Ben Gigi eller sir. Men inte Ben Gigi. Är det uppfattat?
-Vill du dansa? -Skojar du? Jag dansar inte med djur.
-Djur? -Djur... Du heter väl Jamus?
-Än sen? -Det betyder väl oxe på arabiska?
Då är du ju ett djur, eller hur?
-Det är dags. -Dags för vad?
Att gå i säng...
-Gå till Hadassa och be om en dans. -Nej, hon dansar med soldaten.
-Än sen? -Du är trubbel, Mira. Bara trubbel.
Ni lyssnar på radio Alexandria, 82 MHz.
Cigarett?
-Tack, mr Hassanin. -Hassanin blir bra. Nia mig inte.
Youssef, har du sett dokumentärserien "Why We Fight" av Frank Capra?
Jag jobbar hela dagen. Jag måste slita för brödfödan.
Vi borde inspirera oss av Capra.
Rörande historier om vanliga människor i ett moraliskt och rättvist krig.
Vi filmar journalfilmer,
men det finns ingen anledning till att det inte kan vara konst,
och verkligen säga nåt om mänskligheten.
Håller du med?
Stora drömmar...
Under tiden körde vi bara på natten så ingen skulle se oss.
Planen var att dela på oss och att varje styrka skulle angripa en bosättning.
God morgon.
Ledsen att jag väcker dig...
...men jag ska åka till stan och är tillbaka imorgon.
-Om du vill ha nåt därifrån... -Ha en bra resa.
-Mira? Mira... -Snälla, Elyakim...
Jag vill bara att du håller om mig hårt som du gjorde innan vi...
Elyakim... Du vet att vi inte längre...
Vill du att jag ska låtsas? Inte vara ärlig?
Jag är verkligen ledsen. Jag skulle berätta om jag kände annorlunda.
-Jag vet inte vad jag ska göra. -Inte jag heller.
Du bad mig att inte göra nåt drastiskt och att bete mig som allt är som det ska.
Men vad... Vad är problemet? Vadå?
Jag skuldbelägger inte dig...
-Vad har förändrats? Och varför? -Jag vet inte.
Jag är ledsen. Du vet att du är viktig för mig.
Storleken på angriparen spelar ingen roll.
Sluta skämta, Habani.
Förstått? Ska jag visa igen? Det är lätt för jag försöker inte slå dig.
-Okej, försök slå mig. -På riktigt?
Använd motståndarens impuls för att få ner honom.
Igen. Långsammare den här gången.
-Har du fått upp ögonen för nån? -Jag tror inte det.
-Du funderar för mycket. -Lätt för dig att säga.
-Varför det? -Du är Mira.
-Vad menar du? -Lägg av.
Vänta, Romek! - Gå ihop två och två och öva.
Så här gör vi... - Jamus, det här är ingen bordell!
-Som ledare ger du väl order här? -Det här är inte armén.
-Vi håller möten och fattar beslut. -Vem sköter säkerhetsfrågorna?
-Vad undrar du över, "general"? -Den där kvinnan, Mira...
Jag förstår att radion tillhör kibbutzen men vi behöver den vid våra uppdrag.
-Vilka uppdrag? -Arabbyn på andra sidan.
Så du vill ha radion men inte flickan, är det så?
-Lycka till. -Jag förstår inte.
-Tids nog gör du det. -Mira är speciell. Annorlunda.
Hur då annorlunda? Jag fattar inte.
-Det spöregnar. -Det var ingen här så jag väntade.
Elyakim är bortrest och Danny sover med de andra barnen.
-Sover han aldrig här? Din man? -Kibbutzen funkar så. Vill du komma in?
-Jag vill inte tränga mig på. -Det gör du inte.
-Vill du ha kaffe? -Nej.
Jag... Jag planerar en patrull för att kartlägga grannbyn.
-Jaha. -De är fredliga så det borde vara lugnt.
-Men det är bäst att ha radion, ifall att. -Jag gillar de som är förutseende.
Men... Jag behöver din radio ifall nåt skulle gå fel.
-Med glädje. -Åh, strålande.
-Ge mig den... -Jag följer med glädje med.
-Mira... -Börja inte...
-Tvinga mig inte att konfiskera den. -Det kan du inte.
Den tillhör kibbutzen. Ledsen, men du får stå ut med mig.
Så varför krångla?
Vi nådde byn Hamama på natten.
Vårt befäl, löjtnant Khlef, började genast planera anfallet.
Han var den enda yrkesmilitären bland de frivilliga.
En spännande karaktär. Å ena sidan en utbildad man, å andra en fanatiker.
Folket i byn var glada över vår ankomst.
Tack vare oss kanske de skulle få tillbaka den mark de en gång odlat.
Jag trodde att jag skulle hitta fantastiska människoöden här.
Hugg med bajonetten och vrid.
Vem här har slaktat ett lamm? Det är likadant fast utan ullen.
Det är din tur, Salman.
Vill du kittla eller hugga honom?
Om ni är så tafatta kanske jag ska hämta några hundar ni kan öva på.
Jag skojar bara. Vems tur är det?
-Har du sett hur fotogenisk han är? -Ur motgången kommer vi att segra.
-Bra. Gör det en gång till. -Vad menar du?
-Är du säker? -Ja.
-Är du det? -Ja.
Okej.
Vårt huvudberättelse var befrielsen av palestinsk mark.
Men varje stor berättelse består av många små.
Och redan första veckan såg vi början
på en väldigt filmisk kärlekshistoria.
Motorvägen är bosättningens livlina.
Inte långt därifrån, vid Isdud-bron finns det en militärförläggning.
Därifrån kommer förnödenheterna till Nitzanim.
Det som odlas där skickas till Tel Aviv för att säljas.
Och vi... Guds sändebud...
...ska göra livet surt för dem.
Mitt på dan står vi ute i solen med tallrikarna i högsta hugg
En vacker dag säger vi till stumpan att kyssa oss i...
Strumpan... Yula, Yula, Yulala
Rödhåriga Naomi jobbar hårt och är aldrig sjuk
Men vi kan alla se att hon behöver en rejäl k...
-Kalasduk. -Kalasduk.
Naomi, Naomi, Naomi-nom
Är det okej? Den stinker lika mycket som blöjorna.
När det hettar till tar hon av sig sin sweater...
Varför klagar ni inte till deras chef? Han kommer att skälla ut dem.
Det behövs inte. De är småpojkar, bry er inte om dem.
Stackare, efter toatjänst kunde jag inte få bort stanken i håret på en vecka.
-Till slut tog jag ett bad. -Vilken bra idé.
Ska vi gå till stranden efter arbetet? Även om det är vinter.
Jag förstår inte varför vi inte får fler minor. Det här räcker inte.
Vi ska till stranden i eftermiddag så om du behöver radion är det okej.
Jag tar självfallet tillbaka den när vi är tillbaks. Har du nån radiooperatör?
Ja.
Säg åt honom att den är känslig. Den måste hanteras varsamt.
Jag...
Jag måste kolla upp grävningen. Hur djupt...
-Vilken grävning? -Strunt samma.
-Var det nåt mer? -Jag vill höra att du återlämnar radion.
-Du är besvärlig. -Du är besvärlig och jag med.
Nå?
Går ni ofta till stranden? Även i dessa tider?
Ja, hur så?
Jag skickar med några soldater, för säkerhets skull.
Vad tror du? Ska vi lära våra barn spanska om vi får några?
Det är viktigt att de lär sig vår kultur.
Det är viktigt att vi kan prata med dem utan att våra män förstår oss.
-Om det är strul med maken... -Nej, vi ska ha underbara män.
Simma på vintern? Är det inte kallt?
-Kylan stimulerar blodcirkulationen. -Vilka tjusiga ord. Blod-vadå?
Förlåt. Blodflödet.
Titta på fresterskan...
Nåt på tok?
Gud hjälpe oss...
-Tänker ni inte simma? -Jag har inga badbyxor.
Vem behöver badbyxor? Har du strumpor? Trä på den på din grej,
sätt ett gummiband runt den och det är klart.
-Du skojar. -Inte alls. Skyll er själva.
-Vattnet är underbart. -Mira är en stor krigare men huvudet...
Varför? Hon är rolig.
En mans grej i ditt ansikte? Är det roligt? Det är äckligt.
-Hoppa i! -Jag kommer!
Det är inte så kallt.
Vad säger du? Nå, Habani?
-Inte en chans. -Jag bryr mig inte.
-Vad är problemet? Liten snopp? -Liten hjärna?
Var inte blyg. Ta med dig en mindre strumpa nästa gång. En 4-årings, typ.
-Och lämna vapnen utan tillsyn? -Är du en exemplarisk soldat nu?
-Inte alls men... -Med andra ord...
...en liten snopp.
-Casanova, nu har du chansen. -Hoppa i, det är inte så kallt.
-Ni är korkade. Båda två, idioter. -Nu hoppar vi i.
-Liten hjärna. -Liten snopp!
-Gå nu. Kom igen. -Lägg av!
Hejsan, högaktade damer.
-Är vattnet för kallt? -Tycker du att det är kallt?
Din jävel! Din jävel!
Sluta! Vad gör du, Mira?
Hjälp mig, Ada. Vi dränker honom tillsammans.
Jag trodde att du hade bättre smak.
Vad har smaken med saken att göra? Vi leker bara. Var inte sån.
En bildad man flörtar inte så med en tjej.
Har du roligt?
Ja. Det är första gången jag har roligt sen jag tog värvning.
Det är rena paradiset här.
Paradiset.
Det hade varit paradiset om vi inte riskerade att dö här.
Vad var det poeten sa? "Den som fruktar döden, fruktar livet."
Kioskromantik.
Ducka! Jag förstår mig inte på er. Verkligheten är ingen filmstudio.
Eld!
Grabbar! Kom upp nu! - Skynda dig, Jamus!
-Var kommer det ifrån, Elyakim? -Sätt fart, Kilometer!
Jag går in, täck mig!
Ryck in försiktigt.
Jamil, håll honom där.
-Om det är en fälla... -Jag vet vad jag ska göra.
Vad filmar du? Filmar du dem när de plundrar? Är de plundrare?
-Nej, de är hjältar. -Självfallet, men...
Frihetskämpar måste också äta. Det är naturligt att stjäla mat.
Vi har inte tid att diskutera. - Sätt fart, Salman.
Vi måste sätta fart. Kom igen!
Ben Gigi, till höger. Kilometer, till vänster.
Mosko...
Låt bli...
Hur ska vi jobba när de kan skjuta oss när de vill?
-Vem ska stoppa dem? Tolv soldater? -Det är ett dåligt skämt.
Vi är idealister, eller hur? Men vi måste skydda oss.
-Vi har barn här. -Kamrater... Ni är alla viktiga för oss.
-Vi har lagt ut minor... -Jag ska säga det!
Jag ska säga
det alla tänker men jag ska säga det högt och klart!
Det är uppenbart att brigadchefen Avidan och Kovner...
Låt oss kalla saker vid deras rätta namn. Det är politruken som bestämmer.
Vad är en politruk?
En politisk kommissarie i ryska armén.
Han har större makt än den högsta befälhavaren.
En person som har direktkontakt med regeringen och vet vad de vill.
De struntar i oss helt enkelt. De bryr sig inte.
Jag tror inte det här är politiskt.
Tro vad du vill men det är inte dina barn, det är våra.
-Du behöver inte ha den tonen, Ada. -Jag talar hur jag vill, Yerach.
Det handlar om barnens liv, inte korna.
-God kväll. -Visst.
-Är allt som det ska? -De är i matsalen. Det är feststämning.
-Hur blir det med korna nu? -Vad menar du?
Nån måste ta stackars Moskos plats. Du är ensam. Med en ny kalv dessutom.
Kanske en kvinna kan hjälpa dig. Särskilt om hon är van vid barn.
Sluta, Mira. En man har precis dödats.
Så han kan inte hjälpa dig att mjölka korna i morgon. Du behöver nån.
-Det är Kovner... -God kväll.
Vi bad om fler vapen. Fick vi några? Vi fick bara fingret.
Vi bad om soldater. Vad fick vi?
En gäng nollor, desertörer och tjuvar...
-Förolämpa mig, inte mina soldater. -Bakhållen är bara början.
Först var det bara bönder men nu är det tränade frivilliga med vapen.
Vad tänker ni göra åt det?
För det första, imorgon, dagen efter eller kanske om en vecka,
om månen och vädret tillåter det så kommer det att bli vedergällning.
Så vi dödar dem och de dödar oss? Hur löser det problemet?
Är hämnd lösningen? Vi måste lösa det. Marken var deras tidigare...
All mark i världen tillhörde nån annan tidigare,
men den tillhör också dig och den dispyten är oändlig.
Vi betalar markägaren gott om pengar för marken.
Det är honom jordbrukarna som arrenderar mark ska vara arga på.
När vi kröp ut ur krematorierna, vissa av er vet precis vad jag pratar om,
insåg vi med all respekt för kulturen och civilisationen,
så är människor också djur.
Och djur förstår sig på "öga för öga".
Elyakim, du följer med oss till Be'er Tuvia med din lastbil
och vi hämtar det vi miste av dagens leverans.
Men den här gången och hädanefter eskorteras du av ett pansarfordon.
Så nu är det löst.
Ha klart för er att om vi kapitulerar så kommer vi att hamna
där sex miljoner judar utrotades.
-Mår du okej? -Ja.
Känn ingen skam. Det måste ha varit hemskt att se en död vän på nära håll.
Mira, jag är varken rädd eller skamsen. Allt är bra.
-God kväll, Ada. -God kväll.
Titta hur han kramar sin nallebjörn.
Väck honom inte.
-Jag ville höra honom. -Han har världens sötaste röst.
Ibland pratar han med sin nalle. Det är sött.
-Sött? -Ja.
Inte ett ord jag använder så ofta.
Vilket underbart barn...
Ursäkta... Jag glömde min bok, men det brådskar inte. Jag lämnar er ensamma.
Det är okej. - De väntar på mig.
Hälsa Danny att jag pussade honom och att han ska få massa presenter...
Och att jag är tillbaka om några dagar. Hej då.
Vänta lite, Hadassa.
Jag tänkte på en sak eftersom du har så god hand med barnen.
Som du vet är Yerach ensam i ladugården. Det är mycket för en man.
Jag tänkte att du kanske vill prova
om jobbet på ladugården är nåt för dig.
God kväll. Jag kom för att ta tillbaka radion.
-Mira, jag vill inte irritera dig... -Men du gör det.
-Förlåt, men om vi evakuerar... -Jag blir inte evakuerad.
-Ni är mitt ansvar. Alla som lever här. -Jag blir inte evakuerad.
-Du är mamma. -Du är välinformerad.
Elyakim försökte också pressa mig innan han åkte.
Vi måste nå en överenskommelse. Du och jag. Angående radion.
Det här funkar inte.
Du patrullerade utan radion. Du tog en risk. Det var oförståndigt.
Du trodde bataljonen skulle skicka en radio men det gjorde de inte.
Så vi gör så här, du får låna radion när du vill,
men om du har ett uppdrag följer jag med. Okej?
Ett par dagar förflöt,
en vecka, en vecka till och ännu en vecka...
...och vi hade inget att filma.
-God morgon. -God morgon.
Löjtnant Khlef hoppades att judarna skulle anfalla och väntade i bakhåll...
...men judarna anföll inte.
Varför hade vi inget mer att filma? Varför blev det inte fler bakhåll?
För Nitzanims lastbil eskorterades av ett pansarfordon.
I ren leda stod jag och observerade bosättningen.
Och allt verkade väldigt normalt.
Att se fienden som vanliga människor gör nåt med en.
Eftersom min producent och chef var väldigt nöjd
med materialet från bakhållet,
tänkte jag att jag skulle fokusera på våra hjältars vardag.
Och kanske berätta om en spirande kärlekshistoria.
Kärlekshistorian mellan vackra bybon Samira och modige Salman.
Vad i helvete? Vad är det här för skit?
Hur korkad är din vän?
Vem bryr sig om den här skiten?
Han tänkte att kärlekshistorian...
Han tänkte? Betalar du honom för att tänka? Han ska filma ett krig.
Som klippet ni skickade för två veckor sen. Publiken struntar i kärlekshistorian.
Om han har problem med det så sparkar jag honom.
-Har byn ett postkontor? -Nej, det ligger i Khan Yunis.
Skicka ett telegram så får postmannen ta cykeln, åsnan eller kamelen
och leverera det till den prisade regissören.
Jag skickar också ett till överste Aziz och ber honom skicka förstärkning.
Kanske med större trupper får vi se framsteg och har nåt att visa.
Fortsätt. Jättebra. Jag säger till när ni ska sluta! Upp!
Bra. Ner igen! Var var du, Kilometer? Kämpa på!
-Jag tycker inte att det är en bra idé. -Jag gör det bara på prov.
Om det inte funkar är jag tillbaka på ett par dagar.
God morgon.
-God morgon. -Jag skulle börja här idag.
-Med dig. Stämmer det? -De nämnde nåt sånt. Jag minns inte.
Men inga problem... Kom ihåg att arbetet på en ladugård börjar tidigt.
För korna har en massa mjölk och det trycker på deras...
Deras juver.
Som när man får ett barn.
Inte du, jag. Inte jag, för jag har inget barn...
...men vi har ju barnen där.
Och det finns en liten här också.
Så söt.
Det är två moment i att mjölka en ko. Första momentet är...
Är att...
-Massera juvret. -Massera?
Ja, massage. Så här.
Det får mjölken att gå från juvret och samlas vid...
-Spenen. Förstår du vad jag menar? -Jag vet vad en spene är.
Okej, man klämmer spenen för att stimulera flödet...
-Förlåt om det här känns obehagligt. -Varför?
Klämma spenen, stimulera den... Allt låter behagligt.
För kon.
-Här borta. Montera den. -Skynda dig, Kilometer.
God kväll.
-Får jag be om en sak? -Vad är det nu?
Låt oss avancera med era soldater så vi kan filma allt på nära håll.
Jag struntar faktiskt i om du filmar det på nära håll eller från avstånd.
Ursäkta, men det gör stor skillnad.
Filmatiseringen har lika stor vikt som själva händelsen i sig.
Så talar ynkryggarna i Kairo.
Så talar ynkryggar.
Ynkryggar ber inte om att rycka fram med soldaterna.
Kameran är också ett vapen.
Inte ens aftonen före pesach får vi ordentlig mat.
Inga bestick? Är vi djur som äter med händerna?
Sätt dig här, Kilometer. När det smäller ska du ladda kulsprutan.
Kom ihåg, sergeant, att när det smäller så börjar jag spy. Du vet det.
-Om jag hukar mig bredvid dig... -Lägg av. Tuffa till dig.
En granat och en rökgranat.
-Youssef. -Ja.
Ska jag beväpna mig? Utifall att...
Gå inte bakom kameramannen, då kanske du dödar honom.
Var barmhärtig, han har barn.
Det är säkrare för honom om du inte är beväpnad.
Kom ihåg när vi väl börjar klättra kan vi inte sakta ner.
Vila får ni göra när vi når gömslet, innan striden börjar.
Lyssna. Så här ligger det till, damer.
-Varför säger du "damer"? -Va? Ni är ju damer.
-Visst, men varför med den tonen? -Jag menade inget illa. Jag säger det så.
Jo, turas om att hålla vakt från vattentornet.
De här nere får informera oss. Lycka till.
Säkra era vapen. Var tysta. Vi är nästan framme.
De är runt 40 meter från staketet.
Eld!
Det är jag, Salman! Jag är sårad, hjälp mig!
Jag är sårad! Hjälp! Det är Salman!
Vinner vi?
Sikta ordentligt. Slösa inga skott. Det här blir långrandigt.
-Salman! -Ingen fara, det är inget allvarligt.
Jamil, ta sex man och anfall dem i flanken från sanddynen.
Har du avbitartång?
Hadassa... Hadassa, Hadassa!
Järngrinden, Sparven här. Fas 2. Jag upprepar, fas 2. Över.
Det är uppfattat. Klart slut.
De är på väg hitåt.
Vänta...
Eld!
-Skynda dig, Habani. -Jag skyndar mig.
Vi tar skydd här innan vi spränger.
Rigga detonatorn, Habani. Vi täcker dig.
Det är klart.
Jag vet inte vad som hände. Vi retirerar.
Det var hårt att se alla hängivna och modiga frivilliga som låg på fältsjukhuset
med bristfällig medicinsk utrustning och utan morfin.
De sorgligaste var bönderna som tvingats bort från arrenderat mark i Nitzanim
som trott att det skulle återfå sitt tidigare liv.
De hade hopp och det försvann... Varför?
Bland dem som infiltrerade byn fanns en kvinna. Lika stor hjälte som männen.
Jag var nära att mista min hjälte Salman, men lyckligtvis var skadan lindrig.
Det finns inget drama utan en hjälte.
Löjtnant Khlef insinuerade
att jag borde säga att filmen förstörts under striden.
Han var väldigt bekymrad över att få skulden för förlusten.
Jag sa att han inte bar skulden och det skrev jag även i skildringen jag skickat.
Min plikt var att rapportera sanningen.
Jag kommer inte att glömma det här.
Du är en förrädare. Om en berättelse är ett vapen som du sa
så är vad du skickade ett vapen mot mig.
Jag skickade vad vi filmat. Det kanske får dem att inse att vi behöver hjälp.
Jag gör inget emot dig.
Vi åker, Hassanin.
Kom igen.
Mina herrar, om judarna förklarar sig självständiga idag
måste vi genast skicka vår armé.
Våra frivilliga är chanslösa mot judarnas armé.
Situationen är komplicerad och kungen är orolig...
Förlåt min uppriktighet, men vi egyptier kommer att ses som ynkryggar
om det visar sig att vi övergav våra bröder.
Generalerna berättade för kungen vad de såg i filmen.
Kungen fruktade folkets reaktion och beordrade att alla kopior skulle brännas.
Kungen sa även åt armén att planera invasionen av Israel inom två månader.
Jag förstår oron, att etablera en stat omringad av fiender är skrämmande.
På dessa isolerade bosättningar Yad Mordechai, Nitzanim, Kfar Darom,
talar invånarna om... Jag kan knappt nämna ordet. Evakuering.
Vadå evakuering? Hur då? Var slutar det hela om vi börjar evakuera?
Nyheten skulle spridas omedelbart och bosättningarna i söder skulle evakueras
och paniken skulle nå norr.
Ska vi evakuera Rehovot? Rishon LeZion? Tel Aviv? Var slutar det?
-Vi måste skynda oss. -Vad sa de?
-Ingen evakuering. Endast barnen. -Och mödrarna?
-Det är deras val. Hjälp dem att lasta. -Vänta. Förstärkning då?
De har en reservstyrka de kan skicka om vi behöver räddas.
De tror att egyptierna går direkt mot bron och struntar i bosättningarna.
Vapen? Fler minor? Fick vi det?
Vi fick ett granatgevär.
-Diskuterade du med dem? -Så mycket det gick.
Men vissa diskussioner går inte att vinna.
På torget i min by sa arbetaren till sin herre
På torget i min by sa arbetaren...
-Vadå? -Inget. Fortsätt.
-Är det sånger ni sjöng där? -Nu skäms jag.
För mig?
Våra barn kommer att födas med knuten näve
-Försiktigt! -Förlåt.
-Du skopade sand i min mun, damen. -Du är ändå ful i mun.
-Hej. -"General", vad gör vi? Evakuerar?
Jag bestämmer över soldater, inte civila, Romek.
Men de här kommer inte att fly och högkvarteret drar nytta av det, eller hur?
Är allt bra?
De behöver förare till konvojerna till Jerusalem. De har frågat mig.
-Och du sa ja? -Ja. Jag kommer att vara borta i veckor.
-Vi måste prata. -Okej.
-Det är tufft som det är och folk pratar. -Vem bryr sig?
Jag gör det. Kommer du att åka när de evakuerar kvinnor och barn?
-Vad spelar det för roll? -Jag lämnar dig inte ensam.
Ensam? Vad menar du? Det är en hel kibbutz här.
Jag menar utan mig. Vad vill du att jag ska säga?
Att ingen kan älska dig lika mycket som jag? Separationen tar kål på mig.
-Det gör ont. Jag förstår inte! -Snälla, Elyakim.
Jag har också ont. Förlåt.
Hon kommer att komma utan behå Ja, det gör hon
Hon kommer att komma utan topp Och då får hon hela min kropp
Vad säger du om det, Kilometer?
Ni gör slut på allt varmvatten! Det är vår tur nu!
Det är inte rätt.
Kom igen!
Kom ut nån gång! Ni har duschat i en halvtimme!
Det tar en halvtimme att få bort sanden du fyllde min mun med.
Dessutom är Jamus stor så han tar tid att tvåla in sig.
Jävla svin! - Mira? Vad gör du?
-Va? Vad var det? Ett skott? -Vem skjuter?
Sätt fart!
Kom igen, Ada. Det var roligt. Jag har inte sett dig skratta på länge.
-Det var värt det. Att få dig att le. -Idiot.
Strax ska David Ben-Gurion utropa Israels självständighet...
Vi är inte lika bildade som du. Vi är primitiva, precis som araberna.
Kilometer, folk som du, rädda för att slåss förtjänar inte självständigheten.
Jag är inte rädd för att slåss. Jag är emot krig.
-Varför kan vi inte komma överens? -Med vilka? Araberna?
Fråga Ziggy hur mycket man kom överens i koncentrationslägren.
Förde de hövliga debatter där? Har du nånsin pratat med en arab?
-Ada, han har hållit platser till oss. -Till dig och Mira...
Det är uppenbart. Han håller alltid en plats till Mira.
Men han höll bara två platser. Han försöker sära på oss.
Sluta, Ada. Vi ska fira ikväll. Tjafsa inte.
Du är med honom hela dagen. Måste ni umgås på kvällen också?
-Jag låter helknäpp, så jag ska sluta. -Ada...
Inte helt uppriktig.
Har Elyakim åkt? Vem har du då klätt upp dig för?
Håll dig till din romantiska affär och strunta i min.
Romantisk affär? Sen när är du romantisk?
Jag är så romantisk man kan vara.
Tyst! Nu kommer utropandet.
Mitt enda minne hemifrån. Min familj.
Det var...
Jag önskar de var här idag...
...för att höra det här.
Vi lyssnar på Ben-Gurion, Israels sionistiska ledare.
Ett land som inget av dess grannländer har erkänt.
Han påstår att Israel följer principen av historisk rättvisa.
Men var finns den historiska rättvisan för palestinierna?
Vad filmar du? Vår förödmjukelse? Så alla för evigt kan se hur vi misslyckats?
-Gå härifrån! -Jag vill inte förödmjuka nån.
Det sårar mig lika mycket men det här är vad som hänt.
Vill du att jag skjuter dig? Åk tillbaka till Kairo.
Till ditt ihåliga liv. Ditt snack och tomma ord som inte leder till nåt.
-Jag menade inget ont. -Det är slut!
Jag hyser stor respekt för dig. Men mitt jobb är att dokumentera.
Stäng av kameran!
Avraham...
De är glada vid matsalen. Men jag visste att du var här.
-Jag tog med mig lite mat. -Tack.
-Är du orolig? -Fundersam.
-Vad? -Jag skrev till min mamma om dig.
-Vad skrev du? -Att det fanns nån... Jag skrev inget.
-Berättar du allt för din mamma? -Hon gör det också.
När jag var liten hade hon en älskare. Vi lyssnade på musik på stranden
och åt glass. Det var roligt.
Var det roligt att sitta med henne och hennes älskare? Störde det dig inte?
Jag älskade henne. Hon fick göra vad som kändes rätt för henne.
Jag tror inte på dig. Du kanske kände dig hjälplös att vara i den...
-Skynda dig. -Jag vill inte att nån ser oss.
Jag undrar om han är hos henne. Stackars Elyakim...
-Elyakim är inte dum. Han är inget barn. -Nej, men de har ett barn.
De borde ha varit försiktiga. Vi med.
Jag vet inte. Det vore trevligt med ett barn. Jag menar det.
-Min mamma brukade säga... -Titta.
Egyptiska piloterna bombade Tel Avivs centrala bussterminal.
42 personer har dödats
och 100 skadats, några av dem kritiskt.
Yad Mordechai. De bombar sönder det.
Din tur.
-Mr Hassanin, mr Hassanin... -Vad är det, käre Salman? Berätta.
Löjtnanten vill att du och Youssef kommer genast.
Vad finns det att filma?
-Va? -Jag undrade vad som fanns att filma.
Vad har hänt?
Gud är störst.
Av ditt leende att döma så har du blivit av med mig för gott. Stämmer det?
-Vart ska Youssef och jag åka? -Ni ska ingenstans.
-Var är kameramannen? -Han kommer strax.
-Du är väldigt dramatisk. -Du sa att alla älskar ett bra drama.
-Redo att filma? -Filma vadå?
Filma mig.
-Gör det. -Redo?
Yad Mordechai finns inte längre. Judarna som var där flydde som råttor.
Många av dem dog.
Förstår ni vad det innebär?
Det innebär att med Guds nåd så är det början på slutet av bosättningarna.
Alla här är oroliga. De vill veta om vi kommer att få hjälp.
Vi kan inget göra just nu, Avraham.
Jag kan bara godkänna evakuering av kvinnor, barn och skadade.
Ni får hjälp om ni blir angripna.
Vi visste alla att den här dagen skulle komma. Vi gör vad som krävs.
Från och med nu får vi tala krypterat.
Vi möter en armé, de övervakar oss.
Använd huvudet. Klart slut.
Tala krypterat.
-Kan du nån kod? -Kod?
-Visst. -Vilken då?
-Svinlatin. -Vad är det?
Agjöff älskaröff igdöff. Har ingen flicka sagt det till dig?
Pappa saknar dig och du saknar honom, eller hur? Snart får du träffa honom.
Han har många överraskningar till dig.
-Vi måste prata, Ada. -Har du packat dina saker?
Jag har inte mycket.
Det löser inte upp sig. Det blir klumpar så de kommer att spotta ut det.
De kommer inte att somna. Börjar de att gråta är det kört.
-Det kanske är bättre att krossa dem. -Krossa dem?
-Du är bra på det. -Snälla, Ada!
Sluta vara arg på mig. Det räcker. Situationen är hemsk.
Precis. Därför vill jag inte att du kommer med nån överraskning.
Vi är inga soldater och du följer med mig. Okej?
Vi sa att vi alltid skulle hålla ihop.
Det är vårt knep mot livets överraskningar.
Vi är en familj. Du är min enda familj.
Ett löfte är ett löfte. Eller hur? Och det måste hållas.
-Mamma... -Sov, sötnos, sov.
Yerach ska ta dig på en utflykt och pappa väntar med en överraskning.
-Choklad? -Ja, choklad. Var inte arg på mig.
Håll i dig ordentligt.
Jag frågar en sista gång. Är du säker?
Ja. Ge Elyakim det här brevet. Han ska läsa det om nåt skulle hända...
Tänk om, Mira. När du säger om nåt skulle hända...
-...så tror du uppenbarligen... -Jag tror ingenting.
Ge Elyakim en stor kram från mig.
Nog om det, snälla.
Vi ses imorgon.
-Är du okej? -Vad tror du?
-Lycka till, vännen. -Du gör det rätta. Vi kan inte göra nåt.
-Ursäkta. -Det är dags att ge sig av.
-Förlåt mig. -Hadassa...
Hadassa!
Fortsätt framåt.
Sov, Danny. Sov, älskling, sov. Allt kommer att bli bra.
-Vad har hänt? -Förlåt. Jag blev rädd.
-Är allt bra? -Jag kan inte sova.
Det hade blivit över några sömnpiller som vi gav till barnen.
Jag trodde att det skulle gå om jag tog några.
-Ducka! -Vad är det för smällar?
Det är vid bron.
Vi måste få barnen till högkvarteret och vara tillbaka innan soluppgången.
Behöver du hjälp?
Kom hit...
Såja, sov.
Tack, Ada.
-Jag ville bara säga... -Du, du...
Om nåt skulle hända med Hadassa, så är det ditt fel.
Då förlåter jag dig aldrig. Du kommer att ha hennes blod på dina händer.
Förstår du det?
Ärngrindenjöff...
Etdöff ärhöff äröff parvensöff, omköff.
Parvensöff...
Ärhöff äröff Ärngrindenjöff, omköff.
Har paketet kommit fram? Kom.
Sparven.
Paketet har inte kommit fram än...
Jag skickar nån för att se efter. Klart slut.
Vad? Vad sa hon?
De är inte framme än.
Det har tagit för lång tid.
Enligt planen borde de redan vara framme.
Jag...
Om de har råkat ut för nåt...
Barnen och Ada...
Tror du att det hänt nåt, Mira?
-Varför är de inte framme än? -Jag vet inte.
-Vilket misstag. -Varför misstag?
Varför? Jag visste att det var farligt.
Jag tänkte att jag skulle skicka iväg Danny om det blev för farligt.
Jag är en hemsk människa.
-Varför såg jag inte det komma? -Det gjorde inte jag heller.
Jag är inte så modig.
Det är inte Ada heller. Hon är inte så stark som hon verkar.
Hennes mamma och min var systrar. Hennes pappa miste alla deras pengar...
Han lämnade dem. Hennes mamma började dricka mycket.
Hon lever inte längre.
Jag är den enda hon har kvar.
Hon hade aldrig åkt hit utan mig.
Vad har hon att hämta på en sån här plats?
Sparven. Järngrinden här, kom.
Järngrinden, Sparven här, kom.
Sparven, hela paketet har kommit fram.
Fåglarna återvänder hem snart. Klart slut.
Tack, Järngrinden. Klart slut.
Kom igen, Mira!
Vad är det som händer?
Stridsvagnar, lastbilar, pansarfordon... Tusentals fordon på väg norrut.
-De bryr sig inte om oss. Kom. -Kan du identifiera stridsvagnarna?
-Antal? Vad är det för pansarfordon? -Jag vet inte. Stridsvagnar.
Okänt just nu. Ursäkta ovissheten men det är jättemånga stridsvagnar, kom.
Vår armé hade enkelt krossat Nitzanim
men generalmajoren var inte intresserad av småsegrar.
Han ville nå Tel Aviv så fort det gick.
Ett artilleribatteri lett av överste Naguib placerades i byn.
Naguibs uppgift var att säkra logistiken.
Youssef och jag följde med armén
för att filma den snabba segern som generalen lovat kungen.
Men segern uteblev.
Anfallet misslyckades för att generalen inte skickade ut spejare.
Han visste inte att judarna sprängt bron som ledde till Tel Aviv.
Vi led stora förluster och vissa tillfångatogs av israelerna.
Det var en mardröm.
Kungen hade ingen nytta av det vi filmat.
Starta filmen.
Det var tydligt att vi inte kunde vinna det här kriget
och att vår armé måste återvända hem.
Väl hemma skulle soldaternas historier bli slutet för kungen.
Hör ni? Är det vår flygande kylskåp?
I rättan tid.
Kom igen! Sätt fart.
-Vems tur är det? Kilometer? -Va? Nej, nej. Jag gjorde det senast.
Jag tror att det är Jamus tur.
Jag är inte tillräckligt snabb.
-Det är din tur, Habani. -Jag?
Strunt samma. Jag går.
-Lägg av. -Det är inte din tur.
-Jag vill. -Dö? Är du säker? Varför?
Jag saknar pianot.
Tio, nio, åtta...
...sju, sex, fem, fyra, tre...
-...två... -Så läskigt.
Ett!
Skjut!
-Ta skydd, Ziggy! -Ner!
-Kom igen, Ziggy... -Skynda er!
Skynda er!
Vi kan bomba byggnaden så är det klart.
Det är inte renhårigt, det vore ohederligt. Kriget är över.
Fan ta dem, kött i saltlag igen? - Skär tjocka skivor, Naomi.
"Snälla".
-Va? -Du borde säga "snälla".
Perfekt tillfälle för en lektion i hyfs. Men vet du vad? Snälla.
Ziggy, Ziggy... Ursäkta...
Snälla, skulle du kunna spela nåt lite mer glatt?
Vad sägs? Ska du ge djuret en chans?
Förlåt för att jag var oförskämd.
Vad heter du på riktigt?
Haim.
Till slut vände vår armé hemåt men kungen gav en tydlig order:
"Jag behöver en seger innan soldaterna återvänder."
Generalen utsåg Naguib att leda styrkan.
Så återigen stod jag framför...
Nitzanim.
Järngrinden, Järngrinden, Sparven här. Hör ni mig? Kom.
-Hur går det, Mira? -Jag försöker.
Järngrinden, Sparven här. Hör ni mig? Kom.
Järngrinden?
Radion är full med sand. Jag försöker skicka ett SOS.
-Vart ska du, Avraham? -Jag hörde nåt.
-Funkar radion? -Jag försöker.
-Vi kan inte filma så här. -Det är livsfarligt.
-Tror du att de fick vårt SOS? -Jag vet inte.
-Jag tror vi fick ett SOS.... -Det råder inga tvivel. Vi fick ett SOS.
-Vi måste skicka in reservtrupperna. -Vänta. Är du helt säkert?
-Jag tror det. -Det räcker inte. Försök nå dem.
Vi lovade att skicka förstärkning. De räknar med det.
Så här är det. I krig gör man inte vad fienden vill att man gör.
Även om vi får offra nåt.
Det är för tidigt att prata om offer. - Försök få kontakt med dem.
Vi är 500 meter från huvudingången.
Vi kommer från baksidan. Kom.
Var är reservstyrkan? Kommer de snart?
Ta maskingeväret. Avraham får dem att vända.
-Nu? -Ja.
Kommer ni ihåg planen? Vi får tanken att köra mot oss. Skjut sparsamt.
Inte än, inte än...
Sikta mot stridsvagnens torn så att de ser var skotten kommer ifrån.
Nu! Skjut!
300 meter från den bakre grinden.
Framme vid huvudingången.
-Vi måste neutralisera raketgeväret. -Framåt!
Vänd på den! Nu!
Den är tänd.
Ingen träff. Ta till reträtt! Snabbare!
Ut!
Habani... Är du oskadd, Habani? Habani, Habani...
Ziggy, Ziggy...
Var inte rädd, Ziggy. Var inte rädd. Ziggy... Ziggy...
-Var vaksamma. -Kom igen, Mira!
Kom igen, Habani. Kom.
Leta efter sårade i skyttegravarna.
Ryck fram i tre led.
Yerach! Vi måste ta oss härifrån.
Naomi, det är Haim. Naomi, det är Haim, var tyst.
-Har du filmat det? -Jag behöver mer film.
Ben Gigi... Ben Gigi...
Salman, kolla åt höger.
Salman!
Salman! Ge inte upp...
Håll ut, Salman.
Spring, när jag skjuter. Okej?
Va? Var... Var är alla?
Vi försöker fly genom sanddynerna.
Egyptierna är inga barbarer. De tar hand om våra sårade.
Men alla som kan slåss måste fly.
Var redo.
Skjut bara om de skjuter mot er. Jag vill ha fångar.
Inta era positioner.
Romek...
Stöd dig mot mig.
Herregud. Reservstyrkan kommer väl inte?
-Gå tillbaka. -Tillbaka?
Jag täcker er, Mira. Gå!
Nu!
-Hadasa! -Lämna henne! Hon är död.
Skjut inte!
Vi måste sätta stopp på det här.
Annars kommer vi alla att dö.
-Vad gör du? -Det är lönlöst.
-Va? Vad är lönlöst? Vad ska du göra? -Jag...
Vi kan inte låta alla dö. Vi kan inte. Det vore ansvarslöst.
-Gör inte det. -Jag måste.
Jag måste.
Skjut inte!
Snälla, skjut inte.
Vi vill kapitulera.
Snälla...
Skjut inte mer. Snälla. Jag vill prata.
-Kolla... Filmar du henne? -Ja.
Ta telen. Zooma in på henne.
-Vem skjuter? -Det var ammunition som brann.
Eld upphör! Ingen skjuter.
-Varför? -Jag hörde skott. Jag trodde...
Du tänkte dig inte för. Vi går in. Du och dina män väntar utanför.
Var uppmärksamma men gör inget överilat. Jag vill ha fångar.
Det verkar som om kungen fick vad han ville.
En perfekt segerbild.
Vår älskade kung, Hans Majestät kung Faruk ledde vår segerrika armé.
Vår armé sprängde sönder en beväpnad sionistfästning...
...och dödade tusentals av deras soldater.
Våra modiga soldater slog fienden
under den lysande ledningen av vår modiga och älskade kung.
Vilken lögn. De filmade kungen i Kairo och klippte in honom i journalfilmen.
Nästan ett år senare gjordes ett fångutbyte.
Våra soldater som kapitulerat behandlades skandalöst hemma.
Israelerna var lika usla, de kallade deras slagskämpars kapitulation
ett förräderi.
Den här attityden från båda sidorna gjorde mig ursinnig.
De som inte deltog i det hemska kriget borde inte döma dessa unga män
som återvände nedbrutna av kriget.
Åratal senare bad jag en vän, en militärhistoriker,
att hitta material om Nitzanim åt mig.
I en bok han hittat fanns en bild på henne.
En mening etsade sig fast:
"Inget avsked är svårare än en mammas från sitt barn."
Så när hon skrev det visste hon att hon inte skulle återse honom.
Och hennes leende, det var som om hon sa till döden:
"Låt oss komma överens, min vän, ta mitt liv men skänk mig evigt liv."
"Skänk mig en oförgänglig ära. Gör mig legendarisk."
Ett avtal med döden. Det var vad hon slöt.
Men jag...
Skulle jag vara villig att offra mitt liv och mista de jag höll kärast
för ett sånt avtal? Bara för ärans skull?
Vi väntar på dig. Allihop.
Jag vill inte tvinga dig...
Vi saknar dig.
Men vi är tålmodiga.
Det behöver inte ske idag.
Brådskan är djävulens påfund.
Min älskade...
Vet du varför jag är så tursam?
Varför?
-För du är smartare än jag. -Jag vet.
Nu äter vi.
-Fyllda kronärtskockor? -Ja.
Barnen ville inte störa dig medan du var härinne.
Men de har verkligen saknat dig.
Jag har saknat dem också. Men jag kunde inte...
Men snälla tala inte politik nu vid matbordet.
Politik är politik. Men livet är livet.
Till minne av Mira Ben Ari
Till minne av Yerachmiel (Yerach) Bleiberg
Till minne av alla, på båda sidorna, som miste sitt liv vid slaget i Nitzanim
Översättning: Angel Hammer
.::TWA - Your Source Of Quality!::.