ЛУЛУ + ЧАРЛІ СВЕРХСЕКРЕТНО
ПЕРШИЙ ТАНОК, ПЕРШЕ КОХАННЯ ЧАС ТВОГО ЖИТТЯ
Ми збиралися виїхати о десятій. Зараз 10.21.
З тобою все добре?
Чудово.
- Ти що, палиш? - Ні.
Ти палиш?
Лулу, якщо я побачу, тебе буде покарано.
Це ще хто?
10.22. Таким темпом ми нікуди не поїдемо.
Алло?
Ні, Енрікіто, ні. Я казав купу разів:
глянцеві фото коштують на дві песети дорожче матових.
Ні! Це 10х15 см.
Забудь, я зараз підійду.
Я йду до магазину. Енрікіто мене дратує.
Що ти там робиш, аеробіку?
Пілі, благаю, уже 10.23!
Уже? А я марную час, збираючи для всіх речі.
Не забудь бутерброди.
Пепе, я не можу займатись усім.
Можемо поїсти в барі.
Ми вже витратилися на відпустку, нам не до барів!
Нізащо. Нехай Родрі допоможе.
Родрі! Годі байдикувати, допоможи матері!
Що це ти робиш?
Тато, це не те, що ти подумав.
Я втирав мазь і…
Мазь? Яку мазь?
Ти ледь мене не забризкав. Допоможи матері з бутербродами.
- І спершу помий руки, телепню! - Уже їдете?
На трасі йде будівництво. Поверни на виїзд Вальверде.
Не жени на Саґрільяс, там стоїть дорожній патруль.
Фіно, нехай Господь береже твою світлу голову.
10.24.
Не хвилюйся про свій магазин, він у надійних руках.
- Авжеж. - Енрікіто подбає про нього.
Здохни!
Гей!
Що ви робите? Я його пів години заряджав.
- Ти що, не бачиш клієнтів? - Я попросив їх почекати.
- Я мав побити свій рекорд. - Тупості?
Ти на роботі лише годину і 27 хвилин.
Прошу, Енрікіто, прошу.
Перепрошую, ми зараз повернемося.
Нам хтось допоможе чи ні?
- Швиденько. - Каже, швиденько.
Родрі! Чуваче.
Ось, що ти хотів.
Полюй на туристок. Їм потрібно більше, ніж паелья.
Якщо вдасться помацати цицьки.
Ідіоте, строк придатності минув два роки тому.
Це гума. У неї немає строку придатності.
Дівчино, я казав тобі не одягати мою куртку!
Мені вона більше личить.
Енрікіто, будь ласка.
Як я можу їхати відпочивати на пляж?
Цей довбень зруйнує мій 15-річний бізнес за 15 днів.
Я можу лишитися і допомогти, тату.
Скоріше, ти хочеш допомогти Чарлі.
Можеш лишитися у мене вдома, маю розкладачку.
Енріке, заради Бога! Іди в магазин!
Лайно.
Може, мені варто лишитися на кілька днів, поки він навчиться, а потім
приїхати автобусом.
- То ти можеш лишитися? - Заради магазина, який нас годує.
Чарлі теж годує Лулу.
Не кажи так про неї!
Ви їй усе дозволяєте.
Зробите, як я скажу.
Бачиш? Це диктатура.
Годі. Я вже втомився від усіх вас.
Якщо втомився, чому ми їдемо у відпустку разом?
Поглянь. Легко.
До біса відпустку. Ми лишаємося.
Десять років, Пепе.
Я десять років дивилася, як ти друкуєш фото інших людей з відпустки.
Як наші сусіди ласували сардинами на пляжі.
Позували з Пізанською вежею, купували рушники в Лісабоні.
У той час як ми з дітьми застрягли вдома з вентилятором.
А тепер ти хочеш відібрати нашу відпустку?
Ти залізеш до машини з посмішкою
і будеш посміхатися, поки ми не приїдемо на клятий пляж
і не зануримо свої дупи у кляте Середземне море!
Зрозуміло?
Що ж, виїжджаємо о 10.31.
Чудовий час, чи не так?
Поїхали на пляж Поїхали на пляж
ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА ЯГУЕ
Поїхали на пляж
Поїхали на пляж Вибухнула бомба
Радіація робить тобі загар
І фарбує все блакитним
Поїхали на пляж Поїхали на пляж
АПАРТАМЕНТИ «СОНЦЕ Й МОРЕ»
Поїхали на пляж
Ну що? Чудово, еге ж?
Пляж у двох кварталах. Дихаємо життям і морем.
Але, Пепе, це не готель.
Так, це апартаменти.
У нас буде більше свободи, буде зручніше.
Авжеж, сеньйоре.
З чого б ти жив у готелі? У тебе ж є я,
яка заправить ліжко, приготує обід і сніданок.
Годі, Пілі.
У готелях все не робиться з такою любов'ю, як у тебе.
Сексистський коментар дня.
Знову?
Якби я був сексистом, чи ставився б я так до неї?
Твоя мати має кольорове ТБ, нову пральну машину, йогуртницю.
Боже. Де ви з татом зустрілися, у печері?
- Ходімо. - Добре. Ваш батько…
Сину, моя тобі порада. Не квапся заводити подружку.
Подружку? Я буду радий просто переспати!
Іди собі.
Певно, що так.
Пепе! Який у нас номер?
На першому поверсі.
Не забудь забрати замовлення. Вони звичайно прибувають о 12.00.
І підпиши накладну.
Ні, не треба копіювати мій підпис, Енрікіто!
Підписуйся своїм, хлопче. Бувай.
Уже 11:23. Ну ж бо, родино, ми так прогавимо добре місце.
Так, пане.
Пепе, ми виглядаємо як носії Тарзана.
Пілі, послухай.
Я маю сюрприз на день народження нашої доньки. Їй сподобається.
Проведемо ранок на пляжі до 12.45.
Я замовив паелью.
О 16.50 виходимо з ресторану і йдемо в місто.
Вона зможе купити що завгодно до 18.00.
Ну, до 18.20, люба.
Ми не раби часу.
Авжеж ні.
Потім заспіваємо «З днем народження» і…
Сюрприз! Даруємо їй подарунок.
Ох, Пепе!
Він прекрасний!
«Лулу. Від твоїх батьків». Мені подобається.
- Ти купив листівку? - Авжеж.
Дай подивитися.
«Завтра настає сьогодні. І ми хочемо привітати тебе з днем народження».
- Чудово. - Ходімо.
- Візьми це.
Вода… Пиво…
Ти бачила, Лулу? Принц погарнішав!
Лулу!
Ти в повній ізоляції зі своєю музикою та щоденником.
Хочу пам'ятати через 30 років цю жахливу відпустку.
Тобі не знадобиться щоденник за 30 років.
У нас будуть імпланти кіборгів у мізку.
- Авжеж. - Людина майбутнього буде біонічною.
Ось це життя, родино.
Ідіть сюди, я зроблю фото.
Так!
Станьте тут.
Іди. Іди сюди, люба.
Ось так. Гаразд, посміхайтеся.
Чудово!
Збільшу її та виставлю в магазині, щоб клієнти бачили наше життя.
Іще одну.
Дуже добре. Невимушено. Прекрасно.
Це що, твій хлопець?
Гей, родино!
Який збіг! Я якраз грався зі…
- Своїми племінниками, так. - Віддай!
Клята дитина.
- Вони бандити. - Чарлі, іди сюди.
Тату, оскільки в мене день народження,
я подумала, що буде непогано відсвяткувати разом.
Що? Нізащо! Ти маєш провести день народження з родиною.
Ходімо…
на один з тих човнів.
Чарлі, мені прикро, що ти сюди їхав. Ходімо.
Тату, я сама вирішу, з ким провести день народження.
Мені виповнюється 18, а не 6.
Яке майбутнє у тебе буде з цим пройдисвітом?
- Як ви мене назвали? - Пройдисвіт.
Ти пройдисвіт! Нероба!
Тату, ти вже псуєш мій подарунок, хоч не псуй моє майбутнє!
Люба.
- Лулу! - Чарлі, ходімо.
Пепе, припини.
Усі дивляться.
Чим ми завинили, що вона разом з тим панком?
Мій тато те саме казав про тебе. Та поглянь на нас зараз.
Двоє дітей та іпотека.
Лулу!
Що?
Не забудь, у нас зарезервовано стіл на 15.00!
На 14.45!
- Нехай Чарлі теж приходить. - Добре.
Цього ще бракувало: оплачувати цьому пройдисвіту їжу.
- Паельї вистачить на чотирьох, Пілі. - О боже.
Я завжди їм добавку до паельї.
Давай, розпусти волосся.
Дуже добре. Прекрасно. Чудово.
Тобі б ще косички — і викопана Бо Дерек!
Ти такий дурний.
Ми не надто далеко, Пепе?
Ні.
Тут є чайки, тож ми близько до берега.
Де ти цього навчився, командире Кусто?
На човні у парку Ель-Ретіро?
Що за…
- Як швидко змінилася погода! - Родрі!
- Родрі, пливи сюди! - Повертаємося на берег.
- Обережно, Пілі. - Я промокну.
- Обережно! - Ллє як з відра! Господи!
Моє дитя!
Родрі!
Ну ж бо, Родрі! Хутчіш! Воруши ногами!
Ну ж бо!
- Давай, Родрі! - Тату!
Тату, я не можу!
Наш синочок тоне!
Ну ж бо!
Тату, я не можу!
- Тату, не можу! - Родрі! Пілі, я зараз впаду!
Давай!
- Тату! - Давай, сину!
Швидше!
Родрі!
- Пепе, благаю, зроби щось. - Не можу!
- Пепе! - Давай!
Ну-бо!
- Вхопися за тата! - Вхопися за мою руку!
Не відпускай!
- Ну-бо! - Ухопися!
- Давай! - Я через тебе впаду!
- Підіймайся! Я тримаю. - Ось так.
- Ухопися. - Підіймайся!
- Сюди! - Пепе!
Любий!
- О боже! Пепе! - Господи.
Повертаймо назад до берега.
Рушаймо!
Пепе, човен не рухається.
Він не рухається!
Що відбувається?
- Швидше! - Не можу!
Мої окуляри!
Ну ж бо, Пілі!
Нарешті рухається!
Родрі!
Родрі, синку! З тобою все добре?
Пілі!
- Пілі, ти як? - Що сталося, Пепе?
Не знаю.
Я не знаю.
Ходімо.
Ну ж бо.
- Пошукай Лулу. - Гаразд.
Я поверну човен.
Ми повернулися.
Оце так шторм! Ледь вибралися.
Який шторм?
У вас щось на носі.
Ви жартуєте?
Пепе?
Де ми лишили речі?
- Не можу ніде знайти Лулу. - Ходімо.
- Оце так лайно. - Я знаю, гаразд? Вони засліплені. Тобто…
- Ми були тут? - Ми були поруч з…
Стережися!
- Що це в біса таке? - Не знаю.
Лулу!
Лусіє!
- То що? - Я теж не можу знайти її, Пілі.
Пепе, пляж виглядає якось дивно.
Ну-бо, народе!
«БАРАКУДА»
Куди вона пішла?
- Гадки не маю. Подзвоню в апартаменти. - Добре.
Де будка? Я ж дзвонив раніше.
Перепрошую. Хіба тут не було телефонної будки?
Так, і магазин відеопрокату.
Були 30 років тому. Давно ж вас тут не було.
А є ще якийсь неподалік? Ми не можемо знайти доньку.
Ось.
Гаманець зайвий, я маю гроші.
Це телефон.
Телефон.
А де ж циферблат?
- Ого. - Дайте поглянути.
Натисни тут.
- Тут. - Де?
- Тут. - Тут?
Тут!
Там?
- Натисни тут. - Натискаю!
Дужче натискай. Ні, ось так.
Годі!
Ідіть у бар!
- Пепе! - Так.
- Вибачте. - Що відбувається?
- Не знаю, люба. - Де наша донька?
Що, як її викрали?
Мамо, годі. З Лусією все добре, вона в Мадриді.
У Мадриді?
Чарлі приїхав забрати її, щоб провести цей день разом.
Ти знав про це і не сказав нам?
- Ідіот! Мама хвилювалася. - Не по голові, Пепе.
- Йому ще вчитися. - Вона пуста!
- Що ви робите? - Не хвилюйтеся, це мій син.
Хто ви такі?
- Районна поліція. - Поліція?
Справді?
Ти в порядку, хлопче?
- Хочеш заявити на нього? - Що? Я можу заявити?
- Як ти можеш заявити на мене? - Досить!
Що? Я лише дав стусана своєму сину.
Батько виховував мене ременем.
У 2022 році це карається законом.
У 2022 році?
З мене досить! З'явилися, вбрані
наче бой-скаути, що керують тролейбусом,
вдають із себе копів. Пішли ви!
Пепе! Іди сюди.
Поглянь.
Це принц Філіп.
Ого. Що це з ним сталося?
Погляньте на дату.
Липень 2022 року.
Чекайте, давайте подумаємо.
Має бути якесь логічне пояснення. Як ми могли опинитися у 2022 році?
Логічне пояснення?
Ми проподорожували на 30 років у майбутнє!
- Хіба таке можливо в Іспанії? - А то!
Як це можливо? Він геть отупів через ті комікси!
Та невже? То як ти це поясниш?
До того, як ми сіли в човен, цьому чуваку було 20, так?
- Пепе. - Це якийсь жах, Пілі.
- Ходімо додому з нашою дочкою. - Гей!
Цей журнал коштує 2,20 євро.
- Євро? Це що в біса таке? - Гадки не маю.
Ходімо на пляж
Вибухнула бомба
Хмари пофарбувалися у блакитний
Радіація робить тобі загар
Ходімо на пляж
Що він тепер рекламує?
Маска обов'язкова Закрийте обличчя як слід
ЕНЕРГІЯ, ЩОБ БУТИ СОБОЮ
Повітря радіоактивне
Що сталося з нашим районом?
Магазин відеопрокату зачинено!
ВУЛИЦЯ РАФАЕЛЯ НАДАЛЯ
Хто цей Надаль?
Де бар Пепе? Тепер він китайський!
Ні, ні, ні!
- Що? - Не може бути!
Що це?
Мій магазин!
Що в біса таке магазин мобільних?
Не відчиняється.
Що ви робите?
У мене таке ж питання.
Що ви робите в моєму будинку? Лулу!
Лусіє! Де моя донька?
Що тут роблять ці люди?
У нас вдома якийсь фестиваль.
У вас вдома?
Ми живемо тут десять років. Забирайтеся!
- Геть звідси! - Гей!
- Відпустіть його! - Де моя донька?
- Геть! - Моя донька!
Скажіть, де вона, прошу?
Від цього регетону та криків у мене…
Кіке, це ти?
Це неможливо.
Неможливо.
Ви геть не змінилися. Аніскілечки.
А от ти змінився, Енрікіто…
- Виглядаєш старо. - Ні.
- Я нормальний. - Не зовсім…
Уже повернулися з пляжу?
Нарешті! Ми ж поїхали вчора?
Енрікіто, щойно додивишся «Команду "А" »,
- сідай за домашні завдання. - Так, мамо.
- Добре. - Гаразд.
Мама деякий час тому втратила розум.
Вона не знає, який зараз рік.
У твоєї мами ясна голова, що сталося?
Тридцять років, Хосе Луїсе. Минуло 30 років.
Але не для вас.
- Де ви були? - Слухай.
Пам'ятаєш фільм «Назад у майбутнє»?
Пам'ятаю?
Ми дивилися його в минулому столітті. Ба навіть тисячолітті!
Хай там як.
З нами сталося те саме. Ми подорожували в часі!
Тільки замість «Делореану» в нас був човен.
Як мені може бути 80? У мене сьогодні менструація.
- Пілі, будь ласка. - Може…
Лусія казала, що ви сіли у човен…
і зникли.
- Чекай-но. - Лусія.
Лусія повернулася?
Вона повернулася.
Наша дочка тут!
Вона така ж стара, як ти?
Ні, не зовсім.
Вона заміжня?
- Може, у нас вже онуки є. - Може, я дядько!
У чому справа, Енрікіто?
Енрікіто, де Лусія?
ЛУСІЯ ҐАСПАР КАСТЕЛЬЯНОС
Я весь цей час зберігав її речі.
Це було її останнє фото.
ЗЛОЧИН ЧЕРЕЗ РЕВНОЩІ НА ФЕСТИВАЛІ
Вбито…
- Нашу доньку було вбито? - Що?
«Єдиний, кого заарештували, був Карлос Х. П.,
який мав стосунки з жертвою».
- Чарлі? - Той хлопець Чарлі.
Він принесе вашій доньці самі неприємності.
Краще була б з Енрікіто. Він її любить.
Мамо, це зараз недоречно. Постав варитися нут.
- Добре. - Чарлі її вбив?
Ми пішли на концерт Héroes — підбадьорити її. Вони з Чарлі сіли на колесо огляду.
Де цей покидьок?
Його відпустили за недостатністю доказів. Він зник.
«Л. К. померла, коли лунала пісня
Entre Dos Tierras».
Вона померла на самоті і була похована одна.
Вона збиралася сісти у човен з нами.
А я нагримав на неї. Нагримав на неї!
Усе через мій паскудний характер!
Я лишив її саму з Чарлі.
Одну, коли я був їй потрібен як ніколи.
Я не можу з цим жити.
Не можу.
Чорт! Дощить чоловіками!
Пепе!
Ти з глузду з'їхав? Ти міг загинути!
Я не розумію, Пілі. Де наша донька?
Чому ми в іншому році? Що в біса коїться?
Що?
Я МАЮ ВІДПОВІДІ, ЯКІ ВАМ ПОТРІБНІ АНА КЛАРА, ЕКСТРАСЕНС І МЕДІУМ
- Кузино! - Підіймай зад.
Прокидайся вже, у нас клієнти.
От лайно. Ти така п'яна, що це геть не нормально.
Це паранормально. Зрозуміло?
Ти давала Мортісії палити? Її легені наче мармур!
Стерво!
- Вона сказала «о 10.00», а вже 10.05. - Де ми, Пепе?
Пілі, коли я хворий, я йду до лікаря.
Коли я подорожую в часі, я йду до езотерика.
Намасте.
Ана Клара, майстриня ясновидіння,
спадкова шаманка і медіум з усіх медіумів,
скоро вийде до вас. Вона…
вирівнює свої чакри.
Почнемо.
Їй потрібен предмет, щоб установити контакт.
- У вас є фото? - Так.
Трясця, ну й вигляд. Добре, що 90-ті лишилися позаду.
- Краще б їм повернутися або… - Дурість для дурнів.
Час — гроші і на цій стороні, і на іншій.
Майстрине.
Так, є контакт.
Майстриня використовує перетин між вимірами,
щоб увійти у транс і встановити контакт.
Майстрине!
- Ви надто занурилися у транс. - Пепе, це якийсь жарт.
Чекайте, я дещо побачила.
Вона пішла, не попрощавшись?
- Так. - Так.
Так, це була моя вина.
У неї був день народження, ми посварилися…
- Вона вперта. - У них одна вдача на двох.
Хай там як, ми орендували човен, як почався шторм.
Це жах, ми ледь не померли!
Коли ми вибрались на пляж, був вже не 1991, а 2022 рік.
Перепрошую?
Ви кажете, що подорожували в часі?
Так, ми прибули сюди вчора вдень.
Ви журналісти, так? Де камера?
Ні, гей!
- Що це? - До біса тебе та твою шалаву-матінку.
Дурите людей.
Хто б казав!
Пепе, ходімо. З мене досить.
Лулу на це не заслуговує.
Стривайте! Вашу доньку звуть Лулу?
Так, її ім'я було Лусія, але ми звали її Лулу.
Ви щось бачили?
Ходімо, Хосе Луїсе. Вам має бути соромно!
Я казала тобі! Як ти міг дозволити їм жартувати над нашим горем?
Ти розумієш, що взагалі відбувається?
Я не знаю.
Що як ми померли і стали янголами?
Прямо як у «Шляху на небеса».
- Що як це сон? - Чий? Твій чи мій?
І чому в ньому немає Лулу?
«Лулу. Від твоїх батьків».
Поцупила. Ти спец по кишеньковим крадіжкам, кузино.
Молодчина.
Ні. Той чоловік дав мені цей браслет 30 років тому.
ЗАВТРА ПОЧИНАЄТЬСЯ СЬОГОДНІ
З вами все гаразд?
Так, дякую.
Це моя донька.
Це сталося недавно, тож…
Недавно? Тут написано, що її не стало 30 років тому.
Здається, це було вчора.
Розумію. Я теж втратила доньку.
Але минулим жити не можна.
Впевнена, моїй доньці це б теж не сподобалося.
Ого, робот-собака!
Привіт, роботе-собако, ти такий милий.
Родрі, ти пестиш пилосос.
Автоматичні пилососи, роботи-повари, розумні ТВ…
Не знаю, чи зможу я встигати за приладами, які розумніші за мене.
Ну, доведеться.
Хосе Луїсе. Я не можу щодня бути в жалобі.
Ми маємо дивитися в майбутнє.
Завтра починається сьогодні.
Так завжди казала Лулу. Чи хотіла б вона бачити нас такими?
Застряглими у минулому, сумними, бездіяльними.
Так, ви на нашій шиї вже місяць.
Мамо, у них важкі часи.
Ініціатива карається.
Хосе Луїсе, у нас є друга дитина. Ми маємо думати про майбутнє.
- Мамо, ми і є у майбутньому. - Так.
Ти добре підготовлений. Ти маєш повернутися до школи.
Школа? Нізащо.
Гадаєш, ти не закінчиш свою школу через подорож у часі?
Школу, каже. Та її вже не існує.
Ну, що там замість неї.
А ти? Коли почнеш працювати?
- Пілі, я маю бути на пенсії з 2009 року. - Хосе Луїсе, припини!
Годі.
Ми підемо в люди, отримаємо роботу
і станемо сім'єю з майбутнього!
І крапка!
СТАНЦІЯ МЕТРО «КАЛЬЯО»
ЗАБУДЬТЕ ПРО БЕНЗИН ВАШ ЕЛЕКТРОКАР
Енрікіто, зробімо мені резюме. Неси друкарську машинку.
Машинку, кажете?
Їх більше немає. Зараз ми користуємося цим.
А куди вставляється папір?
Погляньте на нього.
Ви його бачите?
Гей.
Зроблено! Тут ваше фото і все інше. Подобається?
Ого, виглядає чудово.
Це дуже практично, Енрікіто.
З цим резюме за мене будуть битися у Kodak.
Kodak, еге ж. Її більше немає, Хосе Луїсе.
Як таке може бути?
Підпишемо контракт на чотири дні, а потім подивимося.
Може, у вас технології XXI століття,
але ваші контракти наче з рабовласницьких часів.
ШУКАЄМО ПРОДАВЦЯ
Ось таке майбутнє, все віртуальне.
Погляньте на цих хлопців у окулярах, наче вони грають у реальний футбол.
Хіба ганяти м'яча у парку не реалістичніше?
Ево.
Тут жіночка прийшла щодо роботи. Коли мала бути зустріч?
Судячи з її вбрання, років 30 тому.
Чому ваша родина у 2022 році?
Ви не передбачили, що вам тут не раді?
Чекайте, я нікуди не піду, поки ви не поясните.
Хотілося б мені знати.
Усе життя я одержимий пунктуальністю,
намагаюся перегнати час,
і от прогаяв 30 років свого життя.
- Та назад вороття немає. - Може й є.
Ви знову пиячили?
Звідки це у вас?
- Це ви мені дали. - Я?
Більше 30 років тому.
Я вас взагалі тоді не знав.
Чорт, усе ясно як день. Є кротова нора, яка пов'язує минуле з теперішнім.
І зараз ваше майбутнє є вашим минулим.
У найближчий час ви повернетеся у минуле...
Віддати цей браслет моїй кузині, щоб скоригувати теперішнє.
Не дивіться так на мене,
це так само логічно, як і подорож у часі у човні.
Помовчи.
Ви хочете повернутися у ваш час чи ні?
Кухарка, прибиральниця, няня, швачка.
Пілар, моя мати робила те саме, але називала це «домогосподарка».
Що ж, я знаю, це небагато.
- Я рано одружилася. - Розумію.
Мене майже взяли в ЦУМ.
- ЦУМ? - Так.
Скільки вам років?
Я стара, але не старомодна.
Я одна з перших почала носити мініспідницю.
Невже?
- Ви така тусовщиця. - Не знаю, що це означає.
Я не знаю мов, не закінчила школу.
Отже, ані освіти, ані досвіду роботи.
Цей магазин може виявитися надто малим для вас.
Я усе ще недосвідчена, але можу почати як помічниця.
Потім як швачка.
Потім менеджер.
А потім керівник.
Авжеж.
Оскільки ви двоє нахаб, які не зважають на людей,
я б звільнила вас обох до біса.
Я знаю, ви мене не візьмете, та й ніхто не візьме.
Але хоча б могли вдати зацікавленість!
Ви так одержимі цією штукою, що втратили всі соціальні навички.
Я НЕ СТАРА, Я ВІНТАЖНА
У вас є мати? Сподіваюся, вона не проходить через усе це.
Не отримує зневагу, знущання і приниження замість допомоги.
Пілар!
- Пілар! - Ні.
- Ось моє резюме! - Зачекайте, прошу!
Пілар, зачекайте! Пробачте мені!
Ви маєте рацію. Якби мене бачила мама, вона б дала мені ляпаса.
Крім того, знаєте, що вона казала?
«Ево, довіряй людині з досвідом більше, ніж людині з ентузіазмом».
Ви не слухали. У мене немає досвіду.
Пілар, не ускладнюйте все. Я намагаюся взяти вас на роботу.
Ну ж бо.
Гаразд. Ходімо, ллє як з відра.
Припини все записувати. Поклади телефон.
- Це на продаж. - Я у захваті.
Ця камера менша, ніж плівка VHS.
- Поглянь. - Що?
Ця дівчина мені подобається.
- Зі школи. - Он та?
Зроби крок, давай.
Давай, Родрі, скажи щось.
Іди.
Привіт, мала, де була?
Перепрошую?
Тобто…
- Що ти тут робиш? - Нічого.
- Хочу замінити телефон, у мене старий. - Старий?
Ось цей?
Так, не дивуйся так.
У тебе що, немає телефону?
Справді?
У тебе немає інстаграму, тіктоку, вотсапу?
Ні, у мене є комп'ютер «Електроніка».
Ти найдивніший хлопець з усіх, кого я знаю. Звідки ти?
З далекої галактики.
Хай буде з тобою сила, Скайвокере.
Побачимося.
Мені потрібен костюм на Хелловін.
Чому б тобі не прийти?
Твій задротський вайб мене заводить.
Що їй у мені сподобалося?
- Неважливо, Родрі, ти йдеш на побачення! - Справді?
- Круто! - Так.
Ми можемо піти на вечірку, як у старі часи.
Родріго, часи не старі, це я старий.
Ти мене бачив? Як я впишуся у її вечірку на Хелловін?
Ми класно проведемо час. Будуть дівчата, може, тобі пощастить!
І я опинюся за ґратами. Мені 50, Родріго. Це був би злочин.
- Будь ласка. - Ні.
Будь ласка, будь ласочка!
Хай йому грець, Родріго.
Видавництва Larousse вже немає?
Хай воно поцілує мій зад.
Усі знання є в інтернеті.
Ось. Єдине, що може відтворити енергію блискавки.
ЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ В МОСТОЛЕСІ ЗАРЯДЖАЄ АВТОБУСИ МЕНШ НІЖ ЗА 4 ГОДИНИ
Ось ваша машина часу.
То це ваш грандіозний план щодо моєї подорожі в часі?
- Так. - Чудово.
Підсмажте мене, як яйце!
Спокійно, ми не божевільні. Спочатку протестуємо.
У росіян була Лайка, а у нас є…
шиншила Мортісія.
Перепрошую! Одна справа гіпнотизувати її, але піддавати струму?
Заряди 20 000 вольт собі в одне місце!
Ти що, не розумієш, що вона увійде в історію?
Майбутні покоління вивчатимуть її як першого хрононавта в історії.
- Як Лайку? - Як Лайку?
Як Лайку.
Ево, це прийшло тобі.
Андреа! Прийшло замовлення.
Це електричний міксер?
Це стимулятор клітора.
- Ти таким не користуєшся? - Я?
Я шаріюся від самого слова «клітор». Я таким не користуюся.
Це зараз модно. Не залишає шансу чоловікам.
Ти не мастурбуєш?
Ну що ж.
Іноді, коли мені не треба готувати вечерю,
я розважаюся з душовою насадкою.
Ось що я роблю!
Якщо тобі до вподоби душова насадка, це змінить твоє життя.
- Бери. Тобі більше потрібно. - Що як побачить чоловік?
Скажи, нехай почитає про множинний оргазм.
Ні! Надто багато нових речей водночас для мене.
Що ж, дівчата, я додому. Бувайте.
Розважайся!
- Ти теж. - Дякую.
Бувай!
Які класні костюми! Ви ж Рік і Морті, так?
Ні, ми Марті Макфлай і Док.
Хто?
- Ти привів свого тата? - Ні, це мій друг Кіке.
- У тебе що, 60-річні друзі? - Гей, мені 50.
Усе одно, крінж якийсь. Добре, що хоч не вдягнувся священником.
Кіке. Допоможи мені підступитися до тієї дівчини.
До якої? До тієї, яка вважає мене педофілом?
- Фіно, ти могла почекати на Хосе Луїса. - Ні.
Ні на кого не чекатиму. Під час війни був голод.
Годі! Я зараз впаду.
- Падаю. - Підіймайся!
- Ну ж бо, кузино! - У мене паморочиться в голові, я помру!
- Алло? - Де ти?
Ти завжди кажеш, що вечеря о 22.00.
Не будь одержима часом, Пілі.
- Це ти мені кажеш? - Я…
Я на роботі. Тут атмосфера дещо…
Гей!
Якого біса?
Ти свиня.
Яка брудна, бруднорота жінка.
Бруднорота? Твоя клята мати бруднорота.
- Хто це? - Це…
Менеджерка складу, клепка в дупі.
Що ти там робиш?
Облиш телефон, або я його тобі в дупу засуну!
Залазь!
- Вище! - Лізь!
Лізь!
- Рухається. - Стрибай!
Кузино, стрибай!
Я маю лишитися, тут великий тиск.
Давай, кузино! Двері рухаються!
- Двері рухаються! - У мене поцька вже горить!
- Не верещи! - Стрибай.
- Я загину. - Стрибай! Хтось іде.
- Будь ласка! - Я впаду!
Стрибай!
Ходімо!
Покидьки!
Виродки!
- Ну ж бо! - Кузино, мерщій!
Кому потрібна компанія, якщо є ти, Фіно?
Гаразд.
Алексо, увімкни клубну музику.
І вона її грає? Це працює з усім?
Алексо, зроби мені напій.
Ти жартуєш зі мною весь вечір.
Це лише початок.
Куди ти? Тут весело!
Авжеж, я зараз вийду в ефір в інсті.
Стривай, дівчинко!
Годі мені набридати. Я хочу поговорити з подругою.
Облиш їх. Їм весело. І нам теж може бути весело.
Знаєте, скільки мені?
Ні-ні.
Коли я кажу «бути весело», я маю на увазі веселитися.
Я веселий, прикольний хлопець.
Зараз передам тобі струм. Дивися.
Гаразд, бумере.
Давай, зроби це!
Прощавай, Морті.
Гарної подорожі.
Можу сказати…«Чесне піонерське!
Ніштякова туса!
Як житуха, салаго?
Харе, вже заманався».
Наче слухаю свого тата. Звідки ти?
Що як я прибув з 1991 року, лише щоб зустріти тебе?
Тоді ти найдивніший хлопець, з яким я крутила.
От лайно. Це вже більш ніж очевидно.
Ну-бо!
Ну-бо, давай!
- Простягни руку! - Давай!
Давай!
Абріл, живлення вимкнулося!
Ми все ще тут, люба.
Боремося.
Звикаємо до того, що тебе немає.
Це все?
Оце і все?
Гадаю, так.
Ти не скажеш їй, що ти зробив?
Авжеж, звичайно.
Але ж вона вже знає. Так, Лулу?
- Я просто хотів… - Бути похованим поряд з донькою.
От чого він хотів.
- Не драматизуй! - «Не драматизуй?»
Подорожувати у часі, вхопившись за електрокабель.
Ну, він проподорожував.
- На десять метрів. - Ти дурний?
Я хоча б намагаюся розрулити те, що з нами сталося.
А я — ні?
- Для батьків гіршого й не уявити. - Що мені робити?
- Сісти й нічого не робити? - Саме це ти й робиш.
- А що зробила ти? - Я працюю.
Усе, що треба, щоб жити далі.
І тобі раджу.
Ми все ще родина, Пепе.
Що ти робиш? Знімаєш її могилу?
Інакше ніхто б не повірив.
Ти дурень?
- Іди. Віддай це мені. - Ні!
Віддай! Якщо знову впіймаю, приб'ю тебе.
Перепрошую.
РІЗДВЯНА ЛОТЕРЕЯ
«Дякуємо за ваш інтерес, пане Ґаспаре,
але з прикрістю повідомляємо, що ваша спеціалізація нам не підходить».
Не втрачайте надію.
Як не втрачати, Енрікіто?
Три тижні отримую суцільні відмови.
То освіта не така, то досвід роботи, то мій вік.
Якби вони знали мій реальний вік…
Як можна перебудувати життя, якщо проподорожував на 30 років уперед?
Мені так шкода, Хосе Луїсе.
Я піду. Мабуть, у магазині багато справ.
- Могли б відповісти на мої дзвінки. - Чудово.
- Слухайте, я зробила дослідження. - Мені все одно.
Якщо це не робота, мені начхати.
Послухайте, не можна зараз здаватися.
- Щоб зробити яєчню, треба розбити яйця. - Ви мені яйця розіб'єте!
- Але… - Жодних «але». Усе скінчено.
Я ледь не втратив сім'ю через те, що тримався за минуле, якого нема.
Налий подвійну!
Чарлі?
Минули роки.
Більше 30. Можна, я лишу тут флаєр?
- Я продаю квартиру батьків. - Авжеж!
ПРОДАЄТЬСЯ КВАРТИРА ДЗВОНІТЬ КАРЛОСУ
Обожнюю Різдво.
Мій будинок виглядає наче з реклами. Усі йдуть додому…
Годі.
- Перепрошую, я забула. - Нічого. Усе добре.
Просто ніколи не думала, що моя дочка помре раніше за мене.
Хай там як.
- Я йду додому. Гарного вечора. - Ви не можете просто так піти.
Ми святкуємо.
Зараз Святвечір, багато справ. Піти по магазинах, готувати вечерю…
Ходімо з нами. Бос пригощає нас напоями.
У мене бронь на трьох.
Ви не можете нас кинути.
Гаразд, лише один.
Один один! Я швидко п'янію, а зараз Святвечір.
Я виглядаю як мій дядько-хіпі.
Годі пити!
Облиште мене! Зробіть так, щоб він зізнався.
Якщо ми не дізнаємося, як він її вбив, ми не змінимо це.
- Що це? - Я записуватиму зізнання.
Скористаємося телефоном.
- Він таке вміє? - Авжеж.
Дайте поглянути.
Магнітофон, телефон, камера.
Що за винахід! Це швейцарський армійський ніж XXI століття.
Добрий вечір! Ми хотіли б подивитися квартиру.
Заходьте.
- Не цей. - Пропускай.
- Ось цей! Вподобати! - Так?
Вподобати!
Співпало!
У мене буде веселе Різдво.
Ось так? Так зараз фліртують?
Чорт, я довше туфлі обираю.
Це те саме: обираєте, приміряєте,
якщо не влаштовує — повертаєте.
- Хто вас заводить? - Мене? Ніхто.
Годі вам!
- Хто вас заводить? - Ніхто.
- Гаразд. - Ага.
Чесно кажучи, іноді по суботах, коли ми це робимо з Пепе,
я думаю про Роберта Редфорда.
Про кого?
Що ти з ним робитимеш? Мінятимеш підгузки?
А зараз — Пілі!
- О боже. - Пілар, твоя черга.
- Ні, ні. - Так, твоя черга.
- Так, так. - Блондин!
Наш старший одружився в червні.
А молодша вчиться в Саламанці, вона мозковита.
Тож наша квартира стала завеликою для нас.
- А навіщо акцент? - Щоб звучати скромною та вартою довіри.
Вона прекрасна і така яскрава.
Ви сказали, що жили тут зі своєю сім'єю?
Я нічого не казав. Але так. Хоча я поїхав звідси, коли був молодим.
Дайте вгадаю. Через дівчину?
Так. Ні.
Це закінчилося жахливо.
Дуже?
Наскільки? Достатньо, щоб збожеволіти?
Ви цікавитеся квартирою чи мною?
Квартирою.
Вибачте, ми просто питалися.
У всіх є скелети в шафі.
Так?
Спальні он там.
Це одна зі спалень. Шафа-купе. Я все ще збираю речі.
Щось не так?
Ні, ні.
Це була ваша дівчина?
Ти хочеш, щоб мене з'їв тигр
Усе моє загоріле м'ясо
Ти хочеш, щоб мене з'їв тигр
Моє м'ясо смачне
Ти хочеш, щоб мене з'їв тигр
Моє м'ясо смачне
Ти хочеш, щоб мене з'їв тигр
Моє загоріле м'ясо
Я зараз обмочуся.
Вона не співає і не танцює, але не впустіть її.
А зараз — Джон і Карі.
Вибачте, ще, будь ласка.
Чого ви хочете?
Пілар?
Я обмочила мої дорогі легінси.
Що не так?
Ця пісня… це улюблена пісня моєї доньки.
Мушу йти.
Гарних свят.
Зніміть камінь з душі.
Що сталося?
Перепрошую. Я давно не дивився на це фото.
- Як соромно. - Розкажіть нам.
Випийте чогось і розкажіть.
Її немає вже 30 років.
- Я почуваюся таким… - Винним?
Ні, одиноким.
Тільки вона розуміла мене. А я розумів її.
Ну… Б'юсь об заклад, що батьки розуміли її краще.
Її батьки вводили її в депресію.
Особливо батько — старпер,
який ніколи не намагався зрозуміти її. Сучий син.
Перепрошую.
Наш старший також досить зухвалий і лютує.
Він злиться.
Вибачте, але не варто говорити про людей, яких ви не знаєте.
Не знаю? Вона писала про це у своєму щоденнику. Я 300 разів читав.
У щоденнику?
Це не має бути в тебе, пройдисвіте!
Як ви мене назвали?
Відпусти.
О боже!
- Відпусти! - Ви вб'єте один одного!
Забери свої брудні руки від щоденника моєї доньки!
Не може бути.
Ви не мертві.
І виглядаєте так само.
Віддай.
Він тікає! Мерщій!
- Чарлі, ми лише хочемо поговорити. - Я не говорю з привидами.
Чарлі!
Ну-бо!
Чарлі!
Віддай мені щоденник!
Віддай! Віддай щоденник!
Чарлі!
Віддай його! Це єдине, що лишилося від Лулу.
- Віддай його! - Облиште мене!
Тікай.
Тікай у біса! Тікай!
О боже!
Хочеш ще? Чи на сьогодні досить м'яса?
Ні, дякую. Ти знаєш, як це підвищує рівень сечової кислоти.
- Добре. - Чекайте.
Нам не потрібні інциденти.
- Не у Святвечір. - Борони Боже.
Тож, Пепе, що ти сьогодні робив?
Я?
Нічого.
- Я був вдома, доглядав за Фіною. - Що?
Я весь день провела сама на кухні.
Як шкода цю жінку та її голову. Їй стає гірше з кожним днем.
Це тобі гірше, тату. Я був удома весь день, а ти — ні.
- Ти кажеш, що я брешу? - Ну…
- Ні, ти називаєш мене… - Хай скаже, Пепе.
Не перебивай його.
У тебе на голові кров. Ось тут.
- Де? - Тут. Ось тут.
Звідки вона, Пепе?
Може, з ягня, воно з кров'ю.
Знаєш, що ще з кров'ю?
Ну…
- Стейки? - Ні.
Чарлі.
Чарлі, той хлопець. Він мені не подобається через вашу дочку.
Він погано скінчить.
Я бачила тебе, Пепе! Тебе і ту психопатку!
Ти вбив Чарлі!
Ні, це була аварія, я тут ні до чого!
- Він перечепився. - Та невже?
Чому я маю виправдовуватися?
- Ми не будемо плакати за вбивцею! - Ти себе чуєш?
- Ти вбив людину, Пепе! - То що?
- Він вбив нашу дочку — чорт з ним! - Хто ти тепер?
- Не можу повірити, що ти таке кажеш. - Я ніколи не думав, що втрачу дочку.
- Я теж її втратила. - Але я її не забув.
Чергова сварка вдома. Як завжди.
Іноді мені здається, що сварки — Улюблений спорт у цій сім'ї.
Особливо для тата.
Як можна бути таким упертим і буркотливим?
Гадаю, він так любить фотографію,
тому що хотів би зупинити час, як на фото.
Щоб я завжди була його малою.
Іронічно,
що людина, яка так одержима часом, завжди запізнюється.
Він не усвідомлює, що життя — Це те, що минає, поки він рахує хвилини.
ЩАСЛИВОГО 2023 РОКУ!
Щасливого 2023 року!
Яка краса!
Сьогодні припинено пошуки моєї сім'ї.
Вони вважаються мертвими.
Поліція каже, що такого шторму не було 30 років.
Таке життя.
За один день на пляжі можна втратити всю сім'ю
і лишитися сам на сам.
Чарлі каже, що мені треба вийти провітрити мізки.
На фестивалі виступатимуть Héroes.
Зробиш мені масаж, Пепе?
Ти весь день це читаєш.
Не зараз, Фіно. Дивися прогноз.
Гаразд.
Поглянь на погоду на сході. Знову холодний фронт.
Очікуються бурі з величезним електричним зарядом.
Явище, яке востаннє траплялося в 1991 році.
Будь обережним на дорозі.
На трасі йде будівництво. Поверни на виїзд Вальверде.
Не жени на Саґрільяс.
Там стоїть дорожній патруль.
Чорт, обережніше!
Твій тато сам не свій.
Як і ми.
- Знаєш, що було б круто? - Що?
Купити пива і напитися.
Залюбки!
Але не можу. У мене зависокий холестерол.
Високий рівень трансамінази і виразка, яка мене вбиває.
Привіт-привіт!
Гострий слух.
Покажися в камеру.
Що ти робиш? Камера в телефоні! Як у «Стар Треку».
Що? Ти що, застряг у MySpace?
Де?
Забудь. Слухай, з огляду на безлад з твоїми батьками,
може, прийдеш до мене — Повчитися, підбадьоритися.
Круто!
Вчитися — останнє, що мені потрібно. Ні за які бублики.
Я кажу це, бо ми будемо наодинці.
Ще гірше. Ти зробиш мені чай та смаколики?
Слухай, нобелівський лауреате,
гадаєш, якщо я одна вдома, я запрошую тебе навчатися?
А для чого ще?
Нарешті я це зроблю!
Сьогодні буде спекотно!
Я тебе бачу.
Я маю на увазі…
- На вулиці спекотно. - Авжеж.
Майстриня використовує перетин між вимірами,
щоб увійти у транс і встановити контакт.
За 100 євро.
Це жарт?
Перепрошую, але ми є членами Асоціації парапсихологів
з 1998 року.
Почнімо. Сьогодні висока чіткість сигналу.
Ви принесли предмет від них?
Добре.
Я зрозумів, Ано Кларо! Я зрозумів.
Це шторм. Він повторює себе.
До біса тебе і твою шалаву-матінку!
- Забирайся звідси. У нас сеанс! - Замовкни!
Пробач, що я не слухав. Ти маєш рацію. Я можу її врятувати.
Не може бути. Я ж усе вигадую.
- Про що ви кажете? - Ні-ні.
Це щодо цього чоловіка.
Увійти в контакт з духом вашої матері — Це доведено наукою.
Якщо ти все вигадуєш,
- чому намагалася допомогти мені? - Я хотіла грошей. От що я роблю.
Обдурюю людей у відчаї.
- А як щодо диплома? - Його зробив мій зять Пако!
- Я дав тобі браслет. - Це неможливо.
Немає ні магічних сил, ні здібностей, я не частина цієї історії.
Ні? То як ти поясниш те, що зустріла мою дочку в 1991 році?
Чого тобі треба? Забирайся!
Пішла ти!
Лише коли ти скажеш, куди твій чоловік забрав мою кузину.
Він її забрав?
Він волав щось про пляж, шторм і порятунок вашої доньки.
Маю йти!
Чао-какао! Я йду займатися біологією.
- Й анатомією, якщо пощастить. - Нікуди ти не підеш.
- Ти йдеш зі мною. - У мене плани! У мене прем'єра!
Пілар!
БАРАКУДА
Що тепер?
СПЕРШУ ЗАЙДИ ДО АПТЕКИ
Мамо, чому ми не можемо владнати це по телефону?
Твого батька не полагодиш по телефону. Швидше!
Спершу ми сіли в човен, а потім посварилися. Ні, ні!
Спершу ми посварилися, а потім сіли в човен.
Схожий на цей.
- Де ви увійшли у воду? - Пепе!
Ти здурів? Що ти тут робиш з цією жінкою?
Ми втекли.
- Щоб бути разом. - Сеньйоро, про що ви?
Що? Вона все одно не повірить, якщо скажеш правду.
Послухай, Пілар.
Це відбувається знову. Ти бачила новини?
- Шторм знову поблизу. - Будь ласка, Пепе.
- Годі вже. - Послухай маму, і поїхали додому.
Ні.
- Його правда. Цього разу, може, спрацює. - Годі! Прошу!
Невже? Ви ледь не вбили його струмом.
Було б на краще.
Він впав на мою шиншилу, і тепер вона — килимок.
До чого ці балачки про шиншилу?
Ви зводите з розуму мого чоловіка.
Місію здійснено. Подивіться на нього.
Пепе!
- Куди ти йдеш? - Рятувати нашу доньку!
Як? Йдучи у воду в тій штуковині?
Пілі, поглянь!
- Ходімо! - Родрі!
Нумо! Хутко!
КОЛИ ТИ ПРИЙДЕШ? МЕНІ ХОЛОДНО
- Халепа. - Ми повертаємося!
Абріл не чекатиме 30 років.
- Ну-бо, Пілі! - Іду!
Ходімо!
- Залазь, синку! - Гей, що ви робите?
Скажіть мені в минулому
не купляти той нікчемний програвач LaserDisc.
Його можна в дупу собі засунути!
Що ті навіжені там роблять?
Вертаються у 1991 рік.
Ну-бо, Пілі! Доки шторм не скінчився.
Це безумство, Пепе.
Що тепер?
Як це працює? Нам треба щось робити?
Не знаю, Пілі. Що ми робили востаннє?
Що як це не той пляж? Або це був квиток в один кінець? Що як…
Так, це той самий пляж.
Усе буде гаразд.
Мені це здається, чи цей шторм гірший, ніж попередній?
- Тримайтеся міцно! - Тримайся, Пілі!
О боже! Це кінець!
Я тобі дещо скажу, Пепе! Це востаннє ми подорожуємо в часі!
Звідки нам знати, що це 1991 рік?
Сподіваюся, ми не в іншому році.
Ми вже бачили більше десятиліть, ніж Шер.
Гей, нарешті ви повернулися! Ви перебільшили ліміт.
Який зараз рік?
Ну, пройшло не так багато часу.
ПРОКАТ ЧОВНІВ
Не можу знайти її.
Я її не бачу.
Мамо, тату!
- Лулу! - Я хвилювалася за вас!
Моя люба, ти тут!
Авжеж, я хотіла повернутися до Мадриду, але не хотіла їхати розлюченою.
Ви всі виглядаєте по-іншому.
- У що ви вдягнені? - Ти не повіриш.
- Ми попливли у човні й опинилися… - В іншому місті!
Тож ми там трохи скупилися.
А мені ви нічого не купили, геть про мене забули.
Як ми можемо забути про тебе, люба? Ми про тебе ніколи не забудемо.
Тату, припини.
Хіба паелья була не на 14.45? Уже майже 15.00.
Вони можуть почекати. Треба жити в моменті, люба.
Що це ти кажеш?
У нього що, тепловий удар?
Я так за тобою скучила.
Я казав, що люблю тебе?
Що відбувається? Припиніть! Ви мене наче роками не бачили.
«БАРАКУДА»
Ви наче привида бачите.
Не кажи, люба.
Просто їж. Ти наче схудла.
Відколи? З ранку?
Ви всі дивні.
Що в нас дивного?
- Гей, давайте зробимо селфі. - Добре.
- Так. - Що?
- Ти неправильно тримаєш камеру. - Сир!
Тату, годі, ти тепер наче плюшевий ведмідь.
Сонечко, треба проявляти любов.
Саме так.
Починаєш цінувати,
коли втрачаєш, люба.
Господи, тату. Я не збираюся помирати завтра.
Ні, у тебе ще є тиждень.
- Родрі! - Ти тупий?
Не слухай його.
Дай їй подарунок. Ми дуже забарилися.
- Ну ж бо. - Лулу.
Я знаю, що я не
ідеальний батько.
Я знаю, як неприємно, коли до тебе ставляться,
як до дитини. Але навіть за 30 років ти завжди
будеш моєю маленькою дівчинкою.
- Яка краса! - Тобі подобається?
Тату, я в захваті!
- Ось. - Подобається?
Дуже.
Моя дівчинка.
Сім'я, я тут!
- Чарлі! - Як справи, лялечко?
Що ти тут робиш?
- Ви казали прийти. - А тепер кажу тобі йти до біса.
Тату, заспокойся.
- Ще нічого не сталося. - І не станеться.
Моя донька не буде з цим панком, який зруйнує її життя.
Я вирішуватиму це. Я доросла!
- Ти не зустрічатимешся з цим злочинцем! - Злочинцем? Наче я когось убив.
- Сучий син! - Пепе.
- Прошу! - Відпусти його!
Якого біса?
- Злочинець! - Годі! Відпусти його!
- Злочинець! - Тату, відпусти його!
Ти не ідеальний батько. Ти взагалі не маєш ним бути!
Поки живеш у моєму домі, робитимеш, як я кажу!
- Пепе, будь ласка. - Невже?
Це можна легко виправити.
- Я не повернуся додому! - Лулу, люба!
Чарлі, ходімо.
Я був ладен її вбити.
Якщо ми нічого не зробимо, він це зробить через тиждень. Ти штовхнув її в його руки!
Привіт, сусіди. Щось ви рано повернулися.
- Погано провели час? - Ані добре, ані погано. Просто занадто.
Про що вона, Пепе? У неї щось не те з головою.
Поглянемо, як ти заговориш через 30 років.
Я гадав, ми ніколи не спатимемо у своєму ліжку, люба.
Куди ти йдеш?
- У ліжко. - Ми розійшлися.
Ти заплуталася з цими подорожами в часі.
Ми розійдемося через 30 років, Пілі. Зараз ми разом, як зав…
На добраніч.
Ти що, знову?
Єдина дівчина, яка мене хоче, ще не народилася.
ВІТАННЯ, ЛУЛУ!
Пепе!
Зараз час влаштовувати вечірку?
- Пілі, це вечірка Лулу. - Що?
Це завадить її сьогоднішньому похорону.
Якщо Лулу прийде сюди, вона не піде на концерт.
А якщо не піде…
Він її не вб'є.
- То ми можемо врятувати нашу доньку? - Авжеж!
Що ти плануєш? Кожного разу, як ви разом, коїться безлад.
Ні-ні, їй сподобається!
Усе буде так, наче вона спланувала це сама.
Я пішла на день народження Паломи.
Там був торт, він був чудовий!
- Як смачно! Що це? - Кава.
Це точно не «кава».
- Як смачно! Що це? - Какао.
Та ні, точно «кава».
- Як смачно! Що це? - Кава.
Ні, поглянь! Це «какао».
Неважливо, приготуємо обидва.
Я у захваті від нового Walkman. Але це тільки мрії.
Тато завжди говорить: «Треба тобі пожити у війну», —
Не витратить на це 5 000 песет.
Твій улюблений колір.
Я обожнюю гурт Héroes.
Коли ми разом з Чарлі, їхня музика заводить мене.
Я втрачаю контроль і відчуваю, що здатна на все.
Обійдемося без подробиць.
Сюрприз!
Що? Дякую!
- Walkman, який я хотіла! - Добре співвідношення ціни та якості.
Це ще не все.
Ми зробили твій улюблений торт.
Той, що з…
- Кавою? - Кавою!
Що?
Мій улюблений торт! Подарунок, який я хотіла! Ви наче читаєте мої думки.
Ми нічого не читали.
Я була готова до чергової лайки.
Дуже вам дякую. Усе прекрасно.
Привіт, Лусіє, ти…
Привіт, Лусіє, знаєш що?
Я чув, що ніч
Повна магії
І гоблін запрошує тебе помріяти
- Бідна Лулу. - Будь ласка…
Бачиш?
Він виглядає, як співак, який тобі подобається.
Так, я впевнена, люди їх плутають.
Не дивуюся, що він усе ще незайманий у 50.
Нам усім так весело.
Було б краще, якби тут був мій хлопець. Ви його покликали?
Мабуть, уже їде.
Але тут є й інші хлопці.
Чуваче.
Ти її так не завоюєш. Підійди ближче, вона легка здобич.
- Не кажи так про неї! - Краще хай її помацають, ніж вб'ють.
Енрікіто, запроси її, я подбаю про музику.
Ви така чудова пара!
- Пепе, іди сюди. Зроби їхнє фото! - Авжеж.
Ви чудово виглядаєте, такі фотогенічні!
Він мене лапає!
Це нормально в його віці.
Що ти кажеш? У мене є хлопець. Хіба Чарлі не їде сюди?
Так.
Дивно, що він ще не тут.
Не знаю, чому я тут без нього.
Розважайтеся. Я йду.
Чекай, я подзвоню йому.
- Чарлі, як справи, чуваче? - Що?
- Кому ви дзвоните? - Дай мені слухавку, я спитаю його.
Це Родріго. Сестра хоче, щоб ви прийшли.
Лусія? О Господи.
Вона не вітається, коли мене бачить.
Вона жартує, ви — душа суспільства.
Ти маєш рацію. Я завжди йшла з вечірок остання.
То мені перевдягнутися та йти?
Так, покваптеся!
Ти тупий? Віддай!
Я говорю з ним!
Він мій хлопець.
Сонечко, це Лусія.
Лусіє, люба! Дякую за запрошення.
Мені принести лікер?
Це його мама.
Гей, то мені йти на вечірку чи ні?
Що це таке? У чому в біса ваша проблема?
- Лулу. - Люба.
- Зажди. - Лулу!
Лулу, люба, почекай!
- Зачекай, будь ласка! - Лулу!
- Облиште мене! Ви мене обдурили!
Люба, послухай.
Це була брехня заради блага. Ти не зрозумієш правду.
- Чому? Тому що я тупа? - Ні!
- Лулу, прошу. - Досить!
Повідомите, коли захочете розповісти правду.
Добре.
Ми подорожували в часі.
- Це тому ви поводилися так дивно. - Так.
- Тому що ви збожеволіли! - Ні!
Це все човен, який ми взяли напрокат!
- У нас влучила блискавка. - І відправила нас у 2022 рік.
Авжеж.
- Ви бачили майбутнє? - Так.
- Роботи, летючі авто… - Вони не літають.
Але говорять і направляють тебе.
- Як у «Лицарі доріг». - Так!
- Ви себе чуєте? - Ти маєш нам повірити.
Там крихітні телефони без дротів.
- Люди носять їх у кишенях. - У кишенях?
Так, вони як маленькі телевізори. Навіть роблять фото!
Це правда, чесно. Ми зустріли Новий 2023 рік.
Якщо все було таке чудове і сучасне, чому ви повернулися?
- Через тебе. - Авжеж!
- Тому що я зруйнувала своє життя. - Ні!
Тому що ти померла!
Присягаюся.
Ми лишали квіти на твоїй могилі.
Це найгірше, що може статися з батьками.
Це неприродно.
Цей жарт вже не кумедний.
Я йду з ним, доки ви не зіпсували мені життя.
- Чарлі! - Будь ласка, не йди з цим пройдисвітом!
Годі ображати мого хлопця.
Це він тебе вб'є!
Неймовірно. Просто неймовірно.
Ви все це вигадали, тому що він вам не до вподоби?
Лулу, присягаюся, це не так.
Облиште мене.
Краще бути мертвою, ніж тут з вами. Мертвою!
Чарлі!
Є план Б?
ФЕСТИВАЛЬ HÉROES DEL SILENCIO
Усі тут. Починаймо!
Мені хочеться танцювати як божевільній!
Чому твої батьки розізлилися? Ти знову вдягла куртку брата?
Не знаю. Просто хочу їх забути.
Привіт, хлопці! Як ви?
Привіт!
Як справи?
- Вони з нашого району. - Привіт.
Привіт. Я — Ана Клара. Розкажу вам ваше майбутнє.
Сьогодні ми відірвемося на повну!
Так! Правильний настрій!
Я Елвірита, її кузина.
На клятому метро їхали вічність.
І ще ця клята черга. Я втомилася від життя!
Я Лусія. Усі звуть мене Лулу.
Чекай, ми знаємо одна одну?
Хіба?
Я так не думаю. Ти яскрава, я б тебе запам'ятала.
- Дякую. - Ходімо зробимо фото.
- Гаразд. - Гаразд.
- Це робиться дуже швидко. - Не труси так сильно.
Шикарно. Ходімо.
Лулу, ходімо, починається!
Іду!
Лулу, вибач мені.
- Ми їх не знайдемо. Забагато людей. - Зараз почнеться.
- Куди ти? - Спробую затримати!
- Давай подивимося в черзі. - Так.
Куди ви?
О, це Енріке Банбері.
Або хлопець, який його з'їв.
Пішли ви.
Лулу, ну ж бо, всі чекають!
Щасливого 2023 року!
Яка краса.
Нам треба знайти місце.
- Ти що, знімаєш могилу сестри? - Інакше ніхто не повірить.
Ти тупий? Іди давай.
Ти мене дражниш?
Ходімо!
Що таке?
Лусіє, куди ти?
Лусіє! Лулу! Пепе, я її не бачу.
Лулу!
Гей! Цей старпер розлив мій напій!
До біса тебе і твою шалаву-матінку!
Елвірита. Ана Клара.
Неможливо. Ви такі юні.
І шикарні. У самому розквіті.
- Хай там як, ти його знаєш, кузино? - Ні.
- Але ми вас знаємо. - Ви не пам'ятаєте, тому що…
Ми зустрінемося у 2022 році.
У вашому кабінеті з гадань по Таро.
Ви допоможете нам подорожувати через кротову нору між 2023
і 1991 роками.
Саме так.
Ви надто старі, щоб курити непотріб.
Ні, стривайте, будь ласка.
Ти єдина, хто може вберегти мою доньку від смерті.
Через 30 років ти скажеш, що я дав тобі браслет Лулу.
Лулу? Хіба це не дівчина, яку ми щойно зустріли?
- Що? - Ти тупа?
Не робіть такі тупі обличчя, ошукуйте когось іншого.
Зачекайте, будь ласка!
Банбері! Я твій найбільший фанат.
Я знаю всі твої пісні: Dos Tierras, Maldito Gnomo...
Maldito Duende. Перепрошую.
Ні. Якщо ви зіграєте Entre Dos Tierras, моя сестра помре.
Я з майбутнього, маю змінити минуле,
щоб моя сестра не померла зараз.
А люди мене кличуть дивним.
Лулу!
Лулу, виходь! Мені не подобається, коли мене дражнять!
Чорт.
- Лусіє. - Злякав мене!
З тобою все добре?
- Ти тремтиш. Що сталося? - Лулу!
- Я помру.
Батьки не здуріли. Я бачила свою могилу.
- Де ти? - Про що ти?
- Ми всі помремо. - Ні, Кіке, я помру сьогодні!
Мене вб'є Чарлі.
- Чарлі? - Так.
Лулу!
- Кіке, тікай! Тікай! - Тікаймо!
Кіке?
Кіке, облиш мою дівчину, від мене не сховаєшся!
- Обережно! - Перепрошую!
Кіке!
Залазь сюди!
Куди ви? Чорт.
- Чорт! - Заспокойтеся.
Іди геть!
Я тебе дістану!
Заспокойся. Тут він тебе не скривдить.
Лусіє, коли ти спустишся, ми поговоримо!
Кіке, не залишай мене.
Не хвилюйся.
Блазень тут, щоб допомогти тобі.
Дякую, Кіке.
Слухай…
Я ніколи не вважала тебе блазнем.
Кіке, ти не так мене зрозумів! Кіке!
Як справи, народе?
Хто хоче рок-н-рол?
Пані та панове, Héroes del Silencio!
Хвилину!
Перепрошую.
Я маю сказати дещо важливе.
Забирайся! Геть!
Чому в їх назві є слово «мовчання»?
Бо краще виглядають, коли мовчать.
- Будь ласка. - Не знаю чому,
але я мушу віддати це тобі. Або я ніколи не знайду Чарлі.
Просто дивіться телек. «Янголи Чарлі», щопонеділка.
- Ти кумедна, кузине. - Ні!
За 30 років у тебе замість крові буде алкоголь.
- Ким ви себе вважаєте? - Концерт не можна починати!
- На кону життя! - Ти маєш це взяти.
- Щось станеться. Візьми. - Я візьму, хай йому грець! Бачите? Взяла.
Ідіть набридайте іншим!
Що за чортівня! Кузино, що сталося?
Я бачила…
Бачила дівчину, з якою ми щойно зустрілися. На колесі огляду.
- До неї приставали. - Чарлі?
Ні.
- Банбері. - Добрий вечір, Мадриде!
Це Entre Dos Tierras.
Гей!
- Ти надто захопився. - Це поцілунок.
Я не хочу! Ти робиш мені боляче!
Ти завдала мені більшого болю.
Я пишу тобі вірші, роблю домашню роботу, навіть плачу за проїзд.
А ти лише смієшся наді мною. Знаєш, як це принизливо?
Поглянь на мене.
Поглянь на мене!
Я увібрався так заради тебе!
Заради тебе! З мене досить! Мені набридли твої відмови!
Ні. Ні!
- Лусіє, просто поцілунок! - Ні!
- Припини! - Ось там!
Заберись від мене!
Допоможіть!
Навіть не думай.
Я зробив помилку в майбутньому. Я не зроблю її зараз.
- Допоможіть! - Що?
З дороги!
- Пепе! - Куди він? Маноло!
Що він робить?
Пепе!
Він зараз впаде!
Зупиніть колесо!
Зупиніть!
Ні, ні!
Ні!
Маноло, зупини колесо.
Чорт!
- Ухопися за руку! - Ну-бо!
Припини!
Припини! Облиш мене!
Чорт!
Допоможіть!
Допоможіть, хто-небудь!
Допоможіть!
- Допоможіть, благаю! - Замовкни! Ти будиш у мені найгірше!
- Замовкни, Лусіє! - Облиш мене!
Не рухайся!
Перестань!
Допоможіть мені!
- Замовкни! - Ні!
Не чіпай мене!
- Допоможіть! - Досить!
- Допоможіть! - Ти колись замовкнеш?
- Ти не вб'єш мою доньку знову. - Знову?
Відпустіть!
Тату!
Ні!
Пепе!
Тату!
БАРАКУДА
Бабусю, ти що, жартуєш?
Лулу, нічого такого. У кожної сім'ї є таємниці.
Так, але про спадщину, позашлюбних дітей…
- Не про подорож у часі. - Дві подорожі, племіннице.
- То коли мене зіб'є авто? - Цього не станеться.
Це було альтернативне майбутнє. Завдяки Хосе Луїсу все змінилося.
Майбутнє, де я була бруднорота. Можеш таке в біса уявити?
Як ви знаєте, що це добре майбутнє?
Люба, тому що в ньому є щасливий фінал.
Ще ні. Але буде.
Я чекала кожну хвилину цих 30 років, щоб побачити його знову.
Мені не вистачає його стусанів.
А мені — його лайок.
Шкода, що я ніколи його не бачила.
Побачиш. Він буде щасливий дізнатися, що має онуку.
Родино, знову починається.
Я обіцяла твоєму батькові, що ніколи знову не подорожуватиму в часі.
ЗАВТРА — ЦЕ СЬОГОДНІ
Переклад субтитрів: Ганна Волошина
Творчий керівник Юрій Лаховський