CEI OPT PLINI DE URĂ
CAPITOLUL UNU
ULTIMUL POŞTALION SPRE RED ROCK
Sincronizarea BluRay: dracusorr
Mai ai un loc ?
Tu cine naiba eşti ?
Ce s-a întâmplat cu ei ?
Sunt mr în rezervă Marquis Warren, cavaleria SUA. Acum colaboratorul justiţiei.
Încerc să predau nişte răufăcători.
Am în buzunar actele pentru ei.
Îi duci la Red Rock ?
Îmi imaginez că acolo mergi, nu ?
Da.
Viscolul ăsta nenorocit e de 3 ore pe urmele noastre.
N-avem cum să ajungem la Red Rock fără să ne ajungă.
Ce faci ? Te grăbeşti către prăvălia lui Minnie.
Ştii că da.
- Pot urca ? - Ei bine, dacă ar fi după mine, da.
Dar nu-i după mine.
- Dar după cine e ? - Tipul din trăsură.
Tipul din trăsură nu face parte din companie ?
Tipul a plătit ca să călătorească singur.
Şi a plătit ceva pentru asta. Aşa că, dacă vrei să mergi la Minnie cu noi
trebuie să vorbeşti cu el.
Da.
Asta am să fac.
Stai pe loc negrule !
Înainte să te apropii,
Scoate-ţi pistoalele şi pune-le pe piatra aia.
Şi apoi ridică-ţi mâinile cât de sus poţi.
Apoi, te apropii.
Încet de tot.
Eşti un tip tare încrezător, nu ?
Nu prea.
Lasă-le jos.
Înaintează.
Am spus mâinile sus, la naiba !
Acum înaintează.
Ajunge.
Să fiu al naibii !
Eşti un negru pe care-l ştiu. Colonelul...
Warren şi nu mai ştiu cum, nu ?
Maior Marquis Warren.
Şi eu te ştiu.
Am mâncat odată o friptură amândoi la Chattanooga.
Tu eşti John Ruth, călăul.
Eu sunt.
- Cât a trecut ? - De atunci ?
Opt luni.
Atunci explică-mi
ce caută un vânător de recompense african prin zăpezile din Wyoming.
Încerc să duc nişte răufăcători la Red Rock.
- Nu te-ai lăsat de asta ? - Nici vorbă.
Ce s-a întâmplat cu caii ?
Am fost nevoit să ocolesc iar calul n-a rezistat.
Nu ştii nimic de tipa asta ?
Nu.
Nici măcar cum o cheamă ?
Nu.
Ei bine, cred că asta-i trăsura norocoasă.
Aşa sper şi eu.
Mr Marquis Warren, ea e Daisy Domergue.
Domergue, pentru tine el e mr Warren.
Salut cioroiule !
E iute, nu ?
Fato, nu ştii că nu le mai place să le zici cioroi ? Li se pare jignitor.
- Mie mi s-a zis şi mai rău. - Te cred pe cuvânt.
- Spui că n-ai auzit de ea, nu ? - Ar fi trebuit ?
Nu-i ca John Wilkes Booth.
Dar poate ai auzit de preţul pus pe capul ei.
- Cât ? - 10.000 de dolari.
La naiba ! Ce-a făcut ?
- A ucis-o pe Lily Langtree ? - Nu chiar.
Aia 10.000 sunt practic în buzunarul meu.
De asta nu prea vreau să iau pe nimeni în trăsură.
Mai ales pe cei din domeniu.
Înţeleg asta.
Dar n-am nicio treabă cu ea.
Unul din tipii mei de acolo face 4.000
unul 3.000 şi unul 1.000.
Mi-e destul.
Ei bine...
Să le văd hârtiile.
Cum am zis... încetişor.
Înapoi.
Nu vreau să vă întrerup, dar trebuie să ajungem la adăpost
înainte să ne prindă viscolul.
Ştiu asta !
Taci din gură şi ţine caii până mă gândesc !
Bine băiete, haide.
Dar lasă pistoalele la OB.
Sper că n-ai să laşi cioroiul să vină aici, nu ?
Poate sus cu OB, dar nu...
Cum îţi plac stelele alea verzi, târfă ?
Frumoase, nu-i aşa ?
Dacă-ţi mai deschizi gura aia spurcată, rămâi fără dinţi. Înţeles ?
Da.
Să te aud că zici "Am înţeles."
Am înţeles.
Am nevoie de ajutor
să-i leg pe ăştia pe acoperiş.
Dă-i 50 de dolari OB când ajungi la Red Rock şi te ajută el.
Îl cred pe OB, furtuna asta mă cam îngrijorează.
Ar merge mai repede dacă ai ajuta şi tu.
La naiba, deja regret asta.
Nu te pot ajuta legat cu cătuşele de ea.
Şi nu-mi voi da cătuşele jos
şi n-o să se despartă de mine până n-o predau personal.
Înţelegi !
- Da, înţeleg. - Bine.
Ce-a păţit calul ?
Îmbătrânise.
Îl aveam de mult.
Când s-a înrăutăţit vremea
a dat tot ce-a putut, dar n-a rezistat.
- Păcat. - Da, e.
Eu şi bătrânul Lash am făcut mulţi kilometri împreună.
Ai fi zis că suntem cei mai buni prieteni.
Dacă aş considera dobitoacele prieteni, dar n-o fac.
O să-mi lipsească.
- Cine-i Daisy Domergue ? - O ucigaşă nenorocită.
Văd că nu te deranjează să duci o femeie la spânzurătoare.
Dacă atunci când zici femeie te referi la ea...
Nu.
Nu mă deranjează.
O duci la Red Rock la spânzurătoare.
- Te cred. - Ai să stai să priveşti ?
Ştii că da.
Vreau să aud cu urechile mele cum i se frânge gâtul.
Tu nu-i aştepţi pe-ai tăi să-i vezi spânzuraţi ?
Capturile mele nu-s spânzurate niciodată,
pentru că nu le duc niciodată vii.
- Niciodată ? - Chiar niciodată.
Am vorbit de asta în Chattanooga.
Să duci vii nişte oameni disperaţi te poate ucide pe tine.
Eu sunt foarte vigilent.
- Eu nu vreau să mă complic. - Nu-i o treabă uşoară.
Nici prea grea n-ar trebui să fie.
Dar fătucă, de aia i se spune "Călăul."
Când pe afiş scrie "Viu sau Mort"
noi ceilalţi te împuşcăm pe la spate şi te aducem moartă pe şa.
Dar când John Ruth Călăul, te prinde,
nu mori de un glonţ în spate.
Când te prinde Călăul... mori spânzurată.
Îi supraapreciezi, cioroiule. Te cred că au curaj.
Dar în ceea ce priveşte inteligenţa,
e ca unul care se aruncă de sus într-o baltă mică.
La naiba !
Daisy...
Vreau să lucrăm la un sistem de comunicare prin semne.
Când îţi trag un cot serios în faţă...
Înseamnă să taci.
Ai priceput ?
Am priceput.
Ştiu că ne-am mai întâlnit o dată.
Şi nu vreau să se înţeleagă că suntem prea apropiaţi, dar...
O mai ai ?
Ce să mai am ?
Scrisoarea de la Lincoln.
Fireşte.
O ai la tine ?
- Unde ? - Aici.
Ştiu că trebuie să ai grijă de ea
şi probabil nu vrei s-o scoţi prea des din plic, dar
dacă nu te deranjează
mi-ar plăcea s-o mai văd o dată.
Ai dreptate. Nu-mi prea place să tot o scot.
Dar ţinând cont că mă ajuţi
cred că aş putea să te las s-o citeşti din nou.
Mă strigă bătrâna Mary Todd...
Probabil e vremea de culcare.
Bătrâna Mary Todd...
Mă emoţionează.
Şi pe mine.
Ştii ce-i asta, târfo ?
E o scrisoare de la Lincoln.
O scrisoare de la Lincoln pentru el.
Şi-au scris în timpul războiului.
Erau corespondenţi şi asta-i doar una dintre scrisori.
Ce naiba ?
Opreşte OB !
Uşor...
Ce prostie ?
Era să-mi rupă braţul !
Nu am
târât-o până aici doar ca să-i rupi gâtul chiar la intrare în oraş.
Tu eşti cel care i-ai dat scrisoarea mea.
Nu i-am dat-o ei, ţie ţi-am dat-o.
Cioroiul mi-a rupt falca.
Dacă-i strici scrisoarea,
negrul ăsta o să-ţi dea şuturi până mori. Şi când o va face
o să stau şi-o să râd pe roada aia de trăsură.
Cum e ?
Era cât pe ce s-o strice, dar merge.
Aşa se poartă cioroii cu cucoanele lor ?
Tu nu eşti cucoană !
Hei, dle Ruth ?
Ce-i ?
Mai e un tip pe jos acolo pe drum.
Ce ?
Am spus că mai e un tip aici
pe drum.
Ţinând cont că e viscol
cam mulţi se plimbă pe jos, nu, maiorule ?
Ţinând cont că eu sunt unul din cei doi, da.
Părem mulţi.
Se schimbă situaţia, băiete.
8.000 sunt o grămadă de bani pentru un cioroi.
Dar cu un partener, 18.000 sună mult mai bine.
Chiar crezi că-s în cârdăşie cu el sau cu ea ?
- Puneţi-le. - Nu-mi pun cătuşe.
Ori ţi le pui ori ai terminat-o cu viaţa.
Ajutor !
CAPITOLUL DOI
Son of a Gun
Dă armele OB.
- Eşti sperios ? - Lasă glumele şi fă-o.
- Dacă aşa zici. - Da.
Bine.
- Am făcut-o. - OB, le-ai luat ?
Le-am luat.
Ei bine, băiete...
Ţine lampa aia cu o mână
şi cealaltă la vedere.
Treci acolo ca să te văd mai bine.
Să fiu al naibii !
Tu eşti Chris Mannix ?
- Ne cunoaştem, amice ? - Nu chiar.
Îl ştii ?
Doar după faimă.
După cum am spus, amice
mă cam ai la mână.
Da şi vreau să continui asta.
Oricine ai fi, domnule,
pari dur când vorbeşti cu un disperat în zăpadă până la genunchi.
Nu vreau probleme.
Vreau să mă iei cu trăsura. Îngheţ.
Cine-i păcăliciul ăsta ?
Ai auzit de tâlharul rebel Erskine Mannix ?
- Din banda lui Mannix ? - Ei sunt.
Spaima Carolinei de Sud. Banda lui Mannix.
Ăsta-i Chris, băiatul mai mic al lui Earskin.
Ce te aduce în calea mea, Chris Mannix ?
Ei bine, dle Cutare
mergeam către Red Rock şi calul a călcat într-o gaură
şi-a rupt piciorul şi a trebuit să-l împuşc.
- Ai treabă la Red Rock ? - Da.
Ce ?
- Sunt noul şerif. - Pe naiba !
Mi-e teamă că nu. Unde ţi-e steaua ?
Ei bine, încă nu sunt şerif.
Imediat cum ajung mă pun să spun jurământul,
dar încă nu s-a întâmplat.
Şi atunci îţi dau şi steaua.
Ai ceva care să susţină cele spuse ?
Da.
Când ajungem la Red Rock
şi uitându-mă la cei trei nenorociţi îngheţaţi de deasupra
îmi dau seama că eşti un vânător de recompense.
Şi mă gândesc că duci cele trei cadavre la Red Rock să-ţi iei banii.
Trei morţi.
Unul viu.
- Cine-i aia ? - Daisy Domergue.
- Cine naiba-i Daisy Domergue ? - Contează doar pentru mine şi călău.
Călău ?
Să fiu al naibii !
- Tu eşti Călăul Bob Ruth. - John.
Şi tu...
Eşti cioroiul deştept. Maiorul Marquis.
Doamne, să fie chiar maiorul Marquis care se uită acum la mine ?
Da, chiar eu sunt.
Ce se întâmplă ? Aveţi o întâlnire între vânătorii de recompense ?
Nu contează.
Duceţi cele trei cadavre şi pe ea la Red Rock să vă plătească ?
- Da. - Ei bine...
Cel care trebuie să vă plătească la Red Rock, eu sunt.
Noul şerif.
Aşa că, dacă vreţi să fiţi plătiţi,
trebuie să mă duceţi la Red Rock.
Îmi pare greu de crezut că oraşul ar vrea ca tu să fii altceva decât mort.
Şi eu trebuie să îngheţ pentru că ţie ţi-e greu să crezi ?
Presupun că nu.
Puneţi-le şi urcă.
Nu.
- Atunci ai să îngheţi. - Ai să fii spânzurat.
- Cum aşa ? - OB...
Vino şi tu aici.
Trebuie să ţin frâiele. Te aud bine şi de aici.
M-ai auzit când i-am zis că-s noul şerif din Red Rock, nu ?
Da.
Red Rock e acum oraşul meu.
Şi-am să intru în oraşul meu
în lanţurile vânătorilor de recompensă ? S-o crezi tu.
Îmi pare rău, ţăranilor,
dar eu nu intru în Red Rock aşa.
Şi când o să ajungeţi în Red Rock vă veţi realiza că ce-am spus e adevărat.
Şi tu, OB...
Ai să le zici celor din Red Rock că John Ruth a lăsat şeriful să îngheţe.
Nu-i recompensă pe capul meu, ţărane.
Mă laşi să mor...
Asta e crimă.
Întinde mâinile.
OB...
Dă-i armele înapoi maiorului.
Un lucru ştiu sigur.
Ticălosul ăsta rasist nu-i în cârdăşie cu tine.
Te voi ajuta să-ţi aperi cele 8.000.
Şi tu mă ajuţi cu cele 10.000.
Batem palma ?
Ce înduioşător ! Nu vreţi să faceţi amândoi îngeri de zăpadă ?
- Ştii ceva, Bob... - John.
Când ajungem la Red Rock vă fac cinste ţie şi maiorului
cu mâncare şi băutură. E modul meu de a vă mulţumi.
Nu beau cu tâlhari şi în niciun caz nu împart pâinea cu ei.
Ei bine, dle Ruth
parcă ai ceva împotriva Cauzei.
Cauza unei armate de renegaţi ?
O gaşcă de rataţi care au înnebunit, sigur că da.
V-aţi înconjurat în steagul rebel ca scuză să ucideţi şi să tâlhăriţi.
Ar trebui să te intereseze, Warren, mai ales negrii scăpaţi.
Sunt de acord cu el.
Mi se pare că ai citit o grămadă de ziare
tipărite în Washington DC.
Vreau să vă spun cât de recunoscător sunt.
Eram pe ducă
şi voi m-aţi salvat.
Dacă vrei să-mi spui cât de recunoscător eşti
taci.
La naiba, Daisy. Vine...
Ultima bucată.
Ştie cât de faimos ai fost ?
Nu cred.
Ochi vânăt...
Ştii cine-i el ?
Dacă ştii de cei 30.000 pe care i-a pus Confederaţia pe capul mr Marquis ?
Da.
Ţăranii s-au dus la vânătoare de negri.
Dar n-au prins negrul potrivit.
Nu, n-au făcut-o.
Dar nu pentru că n-au încercat.
Gălbejiţii şi-au lăsat casele şi familiile
şi au venit prin părţile astea să mă caute pe mine
şi să se îmbogăţească.
Niciunul nu s-a îmbogăţit.
Cei de care nimeni n-a mai auzit, au dat de mine.
N-au fost 30.000 pe tot parcursul războiului.
Odată ce s-au potolit spiritele au coborât la 8.000,
apoi la 5.000.
Dar bănuiesc că şi când au fost 5.000
ai avut destui ţărani care să te caute.
Aşa e.
De ce-au pus recompensă pe tine ?
Confederaţia s-a ofensat că omoram prea mulţi din ei.
După ce am evadat din Wellenbeck,
sudiştii luau existenţa mea ca pe un afront personal.
Cauza a pus o recompensă pe capul meu.
Ce-i Wellemback ?
N-ai auzit de lagărul de prizonieri de război Wellemback din Virginia de Vest ?
Nu Reb ! N-am auzit ! Ai evadat ?
Maiorul Marquis a făcut mai mult de atât.
Mr Marquis a avut o idee genială.
Atât de genială de te întrebi cum de nu s-a gândit nimeni înainte.
Spune-i ideea ta lui John Ruth.
Tot locul a fost transformat în material inflamabil.
Aşa că, i-am dat foc.
Un regiment de recruţi s-au luptat cu focul toată noaptea.
47 de oameni... au ars complet.
Tineri sudişti, fii de fermieri, cei mai buni dintre cei buni.
Şi am zis "Să ardă !".
Trebuia să-mi cer scuze pentru uciderea lui Johnny Reb ?
Tu ai luptat să ţii negrii în lanţuri.
Eu am luptat să ucid sudişti albi nebuni.
Asta înseamnă să-i ucid prin orice mijloace.
Împuşcă-i, înjunghie-i, îneacă-i, arde-i,
aruncă-le un pietroi în cap.
Orice trebuia ca să omor nişte gălbejiţi de sudişti.
De asta m-am înrolat.
- Şi asta am făcut. - Ca să-ţi la întrebare, John Ruth,
când maiorul Marquis a ars de vii 47 de oameni,
fără un alt motiv decât să scape cioroiul de moarte,
atunci au pus sudiştii recompensă pe capul mr Marquis.
Şi i-am omorât eu, Mannix.
Şi crede-mă că n-am privit înapoi decât când am trecut în nord.
Dar te aştepta o surpriză în nord, nu-i aşa ?
De îndată ce-au început să scoată cadavrele din Wellenbeck,
şi-au dat seama că nu toţi erau rebeli.
Ai ars şi dintre ai tăi, nu-i aşa, maior ?
Câţi prizonieri au găsit ?
N-au găsit yankeii până la urmă vreo 37 ?
Aşa-i la război, Mannix, mor oameni.
Mergi pe ideea că războiul e iadul, nu-i aşa ?
Da, e cam greu să negi asta, dar dacă nu mă înşel,
ai tăi nu văd aşa totul.
Cred că s-au gândit că 37 de albi pentru un negru,
nu-i o afacere.
Eu cred că te-au acuzat că eşti un cioroi ucigaş care s-a înrolat
ca să ucidă albi şi nu te interesau nici sudiştii, nici nordiştii.
De aia te-au scos în şuturi din Cavalerie ca pe un laş.
Nu, maior ?
Prostii !
Dacă ar fi făcut toate astea Cavaleria l-ar fi împuşcat.
N-am spus că au şi dovedit-o.
Dar au gândit-o, nu-i aşa maior ?
Dar...
Faptele lui de arme erau nemaipomenite şi asta l-a salvat.
Ai omorât ceva indieni pe vremea ta, nu, maior negru ?
Cavaleria apreciază asta.
Îţi spun eu ce nu aprecia Cavaleria.
Banda lui Mannix.
Şi faptul că băiatul lui Erskine Mannix vorbeşte de comportamentul altora
din timpul războiului
mă face să mă prăpădesc de râs.
Să nu-l vorbeşti de rău pe tăticu.
El s-a luptat
pentru o înfrângere demnă şi împotriva predării necondiţionate.
Nu noi eram nişte barbari străini ce bat la zidurile cetăţii.
Eram fraţii voştri.
Meritam o înfrângere demnă.
Câte oraşe de negri aţi jefuit în lupta pentru o înfrângere demnă ?
Destule, maior negru.
Când negrii se tem albii sunt în siguranţă.
Dacă începi cu vorbele tale rasiste, mai bine mergi sus cu OB ?
Nu, nu, nu...
Tu m-ai băgat în politică
nu eu am vrut-o.
Cum am mai spus-o, mi-e de ajuns că sunt în viaţă.
Cred că o să stau la fereastra asta
şi să las trăsura să mă legene până adorm
şi să visez la cât de norocos sunt.
CAPITOLUL TREI
PRĂVĂLIA LUI MINNIE
Ce naiba se întâmplă ?
Nu ne mai aşteptam la un alt poştalion în seara asta.
Da, văd că deja ai unul aici.
De abia am reuşit să scot caii.
Nu-i ruta noastră normală, dar ne-a prins viscolul.
Se pare că şi tu ai rămas blocat.
Minnie şi Sweet Dave sunt înăuntru ?
Nu-s aici, am grijă de prăvălie cât sunt plecaţi.
Unde-s Minnie şi Sweet Dave ?
El spune că nu-s aici !
Are grijă de prăvălie cât sunt plecaţi.
Cine eşti ?
Sunt Bob.
Ei bine, oricine ai fi, ajută OB să se ocupe de cai.
Puneţi-i la adăpost, înainte să vină viscolul.
Eşti bine ? Staţi aşa...
De-abia am scos caii ăia. Trebuie s-o facem repede, trebuie să ajutaţi.
Se ocupă de asta doi dintre cei mai buni oameni ai mei.
L-aţi auzit pomanagiilor, treceţi la treabă.
Haide să mergem !
- Deschide ! - Împinge mai tare !
- Ce ? - Împinge mai tare !
Închide uşa, e viscol afară !
- Trebuie s-o bateţi în cuie ! - Trebuie s-o bateţi în cuie !
- Închide-o ! - E un ciocan şi cuie lângă uşă !
Trebuie s-o bateţi în cuie ! E un ciocan şi cuie lângă uşă !
- Dă-mi un ciocan. - Da.
- Vă trebuie două bucăţi de lemn ! - Nu-i suficient atât !
- Două bucăţi de lemn. - Chestia asta nenorocită e spartă !
Nu-i suficient o bucată de lemn !
- Dă-mi cealaltă bucată de lemn. - Da, bine.
- Dă-mi cuiul. - Ţine.
Isuse !
Uşa asta e nenorocită..
Cine-i idiotul care a rupt asta, mexicanul ?
Dumnezeule,
o femeie
în iadul ăsta alb. Trebuie să fii tare îngheţată, sărăcuţo.
Se pare că s-a umplut aici la Minnie.
Când aţi ajuns voi ?
Acum aproximativ patruzeci de minute.
Cowboy-ul ăla din colţ e OB vostru ?
Nu, e pasager.
OB a plecat în grabă. A spus că stă
- cu un prieten până trece viscolul. - Norocosul.
Isuse, e groaznică !
Isuse, ce-a făcut mexicanul ăla, şi-a înmuiaţi şosetele în oală ?
Cred că am simţit cu toţii la fel, dar am fost prea politicoşi să spunem ceva.
- El n-are problema asta. - Unde-i apa ?
Acolo.
Aşadar,
voi trei mergeţi la Red Rock când se opreşte viscolul, nu ?
Da, toţi trei mergem cu aceeaşi trăsură.
Boabe de cafea ?
Acolo.
Ia-ţi mâna de acolo.
Noul şerif din Red Rock călătoreşte cu noi.
Şeriful din Red Rock, s-o crezi tu.
Dacă el e un şeriful, eu sunt unchiul maimuţei.
Bine.
Atunci poţi să-ţi împarţi banane cu prietenul tău cioroi din grajd.
Aşadar...
Noul şerif din Red Rock călătoreşte cu tine ?
Nu, minte.
Nu-i niciun şerif.
E un renegat sudist. Nu face decât să se plângă că îngheaţă.
Când ţi-am spus că poţi vorbi ?
Am să-ţi dau peste gură în faţa acestor oameni, nu-mi pasă !
Cum vă numiţi, dle ?
John Ruth.
- Eşti om al legii ? - O duc la lege.
- Eşti vânător de recompense ? - Aşa e, tipule.
- Ai mandat ? - Sigur că da.
Pot să-l văd ?
De ce ?
Tu trebuie să-l arăţi la cerere. De unde să ştiu
că nu eşti un bandit
şi ai răpit femeia asta fără să ai mandat ?
Cum te numeşti, tipule ?
Ei bine...
Cu siguranţă, nu Tipule.
Ci Oswaldo Mobray.
- Oswaldo ? - Da.
Ei bine...
Am mandat, Oswaldo.
- Să înţeleg că eşti Daisy Domergue ? - Da, ea e.
- Aici scrie, vie sau moartă ? - Da, aşa e.
Să duci o prizonieră ostilă şi disperată aşa ca ea,
pare a fi o treabă grea. N-ai fi dus-o mai uşor
dacă ar fi fost moartă ?
N-a spus nimeni că treaba asta e uşoară.
De ce-i aşa important pentru tine să fie spânzurată ?
Să spunem că vreau să-i dau de lucru călăului. Trebuie să trăiască şi el.
Ei bine, apreciez asta.
Să mă prezint mai pe larg.
Sunt Oswaldo Mobray,
călău în zona asta.
- Se pare că ţi-am adus un client. - Da, aşa s-ar părea.
Ai petrecut vreodată vreo două zile închis cu unul din clienţii tăi ?
Nu. Nu pot spune că am făcut-o.
Nu vorbi cu prizoniera mea. Doar eu îi vorbesc. Ai înţeles ?
Am înţeles. Foarte bine.
Ai altceva pe aici în afară de cafea, care ne-ar putea încălzi ?
Barul e deschis, urmaţi-mă.
Bine.
Haide, la naiba, mi-e frig !
Voi hrăni şi adăpa caii. Mergi înăuntru şi adu cafea fierbinte.
Am pus nişte tocană la foc. Ar trebui să fie gata curând.
Ascultă...
Indiferent cât de aspru va fi viscolul ăsta
va trebui să hrănim caii ăştia şi să scoatem gunoiul din când în când.
Eu şi Chris facem o cărare
de la grajd la uşa din faţă şi de la uşa din faţă la compostorul de gunoi.
Bine ?
Bună idee.
Haide, Chris.
Vă ajut.
Nu, nu, nu, mergi înăuntru, încălzeşte-te.
Munceşti pe viscolul ăsta, eu mă ofer să te ajut şi tu spui nu ?
Ai dreptate, amigo.
Mulţumesc mult.
Bine, urmaţi-mă.
Vom bate unul la fiecare zece paşi.
- De aici până la uşă. - Da ! - Bine.
Aşadar, eşti căutată pentru crimă.
De dragul analogiei mele, să presupunem că ai făcut-o.
John Ruth vrea să te ducă înapoi la Red Rock să fii judecată pentru crimă.
Şi dacă... vei fi găsită vinovată,
Cei din oraş te vor spânzura în piaţă. Şi de vreme ce eu sunt călăul,
eu voi face execuţia.
Şi dacă toate aceste lucruri vor avea loc,
asta-i ceea ce societatea civilizată numeşte "dreptate".
Cu toate astea,
dacă rudele şi cei dragi persoanei pe care ai ucis-o
erau afară chiar acum...
Şi după ce ar fi doborât uşa te-ar fi târât afară
în zăpadă şi spânzurat, asta...
Ar fi dreptatea Vestului Sălbatic.
Acum, partea bună
despre dreptatea Vestului Sălbatic e că îţi potoleşte setea de răzbunare.
Partea proastă e că poate fi bună sau rea.
Nu în cazul tău. În cazul tău, s-a făcut,
dar în cazul altora, nu prea.
Dar în cele din urmă care-i diferenţa dintre cele două ?
Diferenţa sunt eu... Călăul.
Pentru mine, nu contează ce-ai făcut. Dar când te spânzur nu-mi face
plăcere să te omor.. E meseria mea.
Te spânzur în Red Rock, mă duc în următorul oraş şi spânzur pe altcineva.
Omul care trage maneta,
care-ţi rupe gâtul va fi un om impasibil.
Şi această impasibilitate e însăşi esenţa
justiţiei. Căci justiţia făcută fără impasibilitate
e întotdeauna în pericol să nu fie dreptate.
Amin.
Fără supărare cowboy, îţi atrage atenţia doar.
Da, ei bine...
Ai înţeles.
Ce scrii, prietene ?
- Singurul lucru de care pot să scriu. - Care este ?
Povestea vieţii mele.
- Scrii povestea vieţii tale ? - Sigur că da.
Sunt şi eu în ea ?
Tu tocmai ai intrat.
Dacă-ţi place aşa de mult să scrii poveşti, de ce nu-mi spui
povestea care te-a adus aici ?
- Cine întreabă ? - Eu.
John Ruth. O duc pe asta la spânzurătoare în Red Rock.
Şi n-am să petrec vreo câteva nopţi sub acelaşi acoperiş
cu unii pe care nu-i cunosc.
Şi nu te cunosc. Aşa că...
Cine eşti ?
- Joe Gage. - Ce ?
Asta e numele meu, Joe Gage.
Bine, Joe Gage, de ce te duci la Red Rock ?
- Nu mă duc la Red Rock. - Unde te duci ?
- La vreo 15 km de Red Rock. - Ce e acolo ?
Mama.
Mama ta ?
Ascultă, sunt doar un văcar...
M-am întors dintr-o călătorie lungă şi...
N-am stat doar cu fundul într-o şa în tot acest timp,
am fost un partener.
Pentru prima dată în viaţa mea,
am făcut bani frumoşi şi...
Vin acasă să petrec ceva timp cu mama de Crăciun.
E amuzant.
Pentru că nu pari genul care să vină acasă de Crăciun.
Da, ei bine...
Aparenţele pot fi înşelătoare.
Pentru că eu sunt cu siguranţă tipul...
Care merge acasă de Crăciun să petreacă ceva timp cu mama.
Crăciunul cu mama ? Vreau să spun...
E un lucru minunat.
E de ajuns pentru tine ?
John Ruth ?
Deocamdată.
Stai departe de prizoniera mea.
Bună, bătrâne.
General.
Domnule,
eşti o hienă.
Şi nu vreau să discut cu tine.
Am fost făcut şi mai rău.
Bine, dle general.
Îmi pare rău că te-am deranjat.
- Dă cu piciorul s-o deschizi. - Loveşte-o cu piciorul.
E deja destul de frig aici.
N-are zăvor, trebuie s-o başi în cuie.
Trebuie s-o baţi în cuie !
- Ciocanul şi cuiele sunt lângă uşă. - E un ciocan şi sunt cuie acolo !
Doamne !
- Ţine asta, Chris. - Gata.
Trebuie s-o baţi în cuie !
Trebuie două bucăţi de lemn. Trebuie să mai bateţi una.
Nu-i destul una ! Se va deschide.
- La naiba ! - Se va deschide, dacă nu...
- Taci ! - Gata ! Nenorocita !
Isuse, uşa asta-i o nenorocită !
M-am prins, prăvălia,
a fost o glumă.
Cum e cafeaua ?
Acum, destul de bună, dacă mă întrebi pe mine.
Mulţumesc.
Ghici cine e ?
Buffalo Bill ?
Nu prea.
- Sunt Oswaldo Mobray, sunt... - E călăul din Red Rock.
- Eşti ? - Da, sunt.
Mă bucur să te cunosc, dle...
- Mobray. - Mobray, eu sunt Chris Mannix.
- Noul şerif din Red Rock. - Nu zău ?
Rahat !
- Nu-i da atenţie. - Rahat !
Cel ce se încălzeşte de la oala de pe sobă e un OB dat naibii.
Ăsta-i singurul lucru adevărat pe care l-ai spus.
Vii la Red Rock să-l spânzuri pe Lance Lawson ?
Exact.
- Ai ordinul de execuţie la tine ? - În geantă.
- Pot să-l văd ? - Bineînţeles.
Cine e Lance Lawson ?
E un tip care a stat aproape o lună în închisoarea din Red Rock.
E tipul care l-a împuşcat pe tipul ce-a fost şerif înaintea mea.
Exact.
Ce a vrut să spună, când a spus,
prietenul cioroi al vânătorului de recompense din grajd ?
Are un prieten cioroi vânător de recompense în grajd.
Dar toate acestea doar să-i păzească ?
Nu cred că a fost ideea iniţială, dar...
Asta e ideea acum.
- Vrei puţin alcool în cafea ? - Da.
Toţi cinci ?
Ei bine, se pare că prăvălia lui Minnie
va fi ocupată pentru următoarele câteva zile.
Da.
Cine-i individul cu scrisoarea de la Lincoln ?
Ce de la Lincoln ?
Scrisoarea de la Abraham Lincoln ?
Preşedintele Abraham Lincoln ?
- N-a fost corespondentul tău ? - Al preşedintelui ?
Scuze, am auzit că cineva din din grupul vostru are
o scrisoare de la Abraham Lincoln, am presupus că tu erai.
Nu el !
Negrul din grajd.
Cioara din grajd are o scrisoare de la Abraham Lincoln ?
Da.
Cioara din grajd are o scrisoare de la Abraham Lincoln ?
Cum ai zis că te cheamă ?
- Bob. - Warren.
Minnie şi Sweet Dave sunt acolo ?
Minnie şi Sweet Dave au plecat în vizită la mama lor.
- Ce ? - Da.
- Nu-s aici ? - Îşi vizitează mama.
- Mama ei ? - Da.
N-am ştiut că Minnie are mamă.
Toată lumea are o mamă.
Da, cred.
- Şi te-a lăsat pe tine responsabil ? - Da.
Nu-i ceea ce face Minnie.
Mă faci mincinos ?
Nu încă.
- Dar sună ciudat. - Ce sună ciudat ?
În primul rând, Minnie nu mi s-a părut a fi genul sentimental.
În al doilea rând,
nu mi-l pot imagina pe Sweet Dave mişcându-şi fundul
nici ca să aducă apă din fântână,
dacă Minnie nu-l pălea cu tigaia în cap.
Dar să meargă în nord.
Asta înseamnă că mă faci mincinos, mi amigo negro.
Da, cam aşa pare, nu-i aşa ?
Dar n-am făcut-o încă.
Minnie mai serveşte mâncare ?
Consideri tocană mâncare ?
- Da. - Atunci servim mâncare.
Încă mai împute locul cu tutunul ei de pipă "old quail" ?
Minnie nu fumează pipă.
Îşi face singură ţigări.
"Red apple tobacco."
Dar mi negro amigo, cred că ştii deja asta.
Da, ştiu, domnule Bob.
Voiam să văd dacă ştii şi tu.
- Mai toarnă, OB. - Da.
La naiba !
Mulţumesc.
Să-mi bag picioarele...
Oare să fie generalul Sanford Smithers ?
Ai ochi buni, fiule.
Să fiu al naibii !
General Sandy "Nu-mi pasă" Smithers !
Căpitan Chris Mannix, banda lui Mannix.
- Băiatul lui Erskine ? - Da, domnule.
Pot să mă aşez, domnule ?
Potrivit yankeilor e o ţară liberă.
General Sandy Smithers...
Măi frate...
Măi să fie.
Cât de mult mi-a vorbit tata despre tine.
Am auzit că le-ai făcut-o laşilor de yankei.
Eu şi băieţii mei ne-am făcut treaba.
La fel cum şi Erskine şi băieţii lui şi-au făcut-o pe-a lor.
Ne-am făcut-o.
- Yankei nenorociţi ? - Nu l-am cunoscut pe tatăl tău, fiule.
Dar, am respectat întotdeauna hotărârea lui.
Mulţumesc de apreciere, dle gral. Respectul dvs înseamnă mult pentru el.
Pot să-ţi aduc nişte cafea ?
- Ar fi drăguţ. - Dar o pătură ?
Ar fi şi mai frumos.
Ia-o pe-a mea.
Poftim, dle general.
Ce te aduce la Wyoming, domnule ? Dacă nu te superi că întreb ?
Băiatul meu.
Ai un băiat în Red Rock ?
Fiul meu, Chester Charles Smithers,
a murit aici acum câţiva ani.
Îmi pare rău, domnule.
Nu trebuie să-ţi pară, fiule.
Cum am spus, a fost acum câţiva ani.
După ce şi-a încheiat stagiul militar.
A venit aici în dealurile din Wyoming,
ca să facă avere.
N-am mai auzit de el de atunci.
I-am cumpărat simbolic o bucată de pământ
în cimitirul din Red Rock.
Sunt aici să-i spun sculptorului cum să-i facă piatra funerară.
Sigur a murit ?
Oare nu trăieşte prin pădure în frig ?
E o viaţă aspră, dar te acomodezi.
Dacă ar fi făcut ceea ce a venit să facă,
ar fi venit acasă.
Închideţi-o !
Ţine-o până o bat în cuie !
Nu zău ? Cine e idiotul care a spart uşa ?
Ţine-o naibii.
Bine.
Ţine-o, mi negro amigo.
Trebuie două bucăţi de lemn.
Ola mi cabron.
Gata, nenorocito !
Cam multe pălării, senor Bob ?
Ţinând cont de regula lui Minnie împotriva purtării pălăriei înăuntru,
care dacă îmi amintesc bine, era una din regulile ei de bază,
care ar vrea să fie respectată şi în absenţa ei.
Se pare că ai o atitudine neglijentă când vine vorba de pălării.
Sunt vinovat.
Am o atitudine neglijentă cu privire la pălării.
Ce-ar fi să uitam de pălării azi,
având în vedere că viscolul nu se mai termină
şi să facem mâine "o zi fără pălărie" ?
Un câine negru mare.
Labrador.
Ştii că tată, am spus că tata...
A spus întotdeauna că Davis a fost un om curajos.
Dar ar fi trebuit să pună capitala în Montgomery şi nu Richmond.
Da, domnule. Sunt de acord cu faptul că armata în Virginia de Nord ar fi fost...
Armata din Virginia de Nord ar fi fost folosită în mod diferit.
Taci !
OB ?
Îl ştiţi pe cioroiul ăla, domnule ?
Nu-l ştiu pe cioroi.
Dar ştiu că e un cioroi.
Şi asta e tot ce trebuie să ştiu.
Ei bine, cioroiul ăla nu-i orice cioroi.
- Cioroiul ăla e... - General Sanford Smithers ?
Bătălia de la Baton Rouge ?
Informează cioroiul ăla în uniformă de ofiţer de cavalerie
că am avut o divizie de confederaţi în subordinea mea
în Baton Rouge.
Mr cioroi, gral Smithers doreşte să vă informez...
L-am auzit ţărănoiule.
Informează-l pe senilul ăsta bătrân că şi eu am fost la Baton Rouge.
De cealaltă parte.
Interesant.
Gral Smithers, a spus că a fost şi el la Baton Rouge.
- De cealaltă parte. - Cpt Mannix, spune-i cioroiului
că eu nu recunosc cioroii în uniforme nordiste.
Ai capturat o companie întreagă de coloraţi în ziua aia
Dar niciun soldat negru n-a ajuns în lagăr, nu ?
N-am avut nici timp nici mâncare.
Nici înclinaţia să avem grijă de caii nordiştilor
şi cu atât mai puţin de cioroii nordişti.
- Aşa că, i-am împuşcat pe loc. - Domnilor,
domnilor,
ştiu că americanii nu sunt în stare
să se împiedice de un nimic cum ar fi o predare necondiţionată.
Dar recomand să nu reproducem bătălia de la Baton Rouge,
în timpul unui viscol în prăvălia lui Minnie.
Acum, prietenul meu negru,
deşi îmi dau seama că s-au încins spiritele, asta a fost acum mult timp.
Şi dacă-l împuşti pe bătrânul ăsta neînarmat, îţi garantez
că te spânzur cu mâna mea.
Imediat ce ajungem la Red Rock.
Şi eu îi garantez asta.
Da, Warren, asta-i problema cu bătrânii.
Poţi să-i împingi pe scări şi să spui că-i un accident,
dar nu-i poţi împuşca.
Domnilor, din moment ce poate suntem blocaţi aici,
împreună pentru câteva zile,
pot sugera o posibilă soluţie ?
Vom împărţi prăvălia lui Minnie în două.
Partea de nord şi partea sudică.
Cu masa
pe post de teritoriu neutru.
Am putea spune că partea de cameră cu şemineul
e un reprezentant simbolic al...
Georgiei.
În timp ce barul, reprezintă...
Philadelphia !
Atâta timp cât barul e Philadelphia, sunt de acord.
M-ai avem înţelegerea de care am vorbit în trăsură ?
Te ajut să-ţi aperi cei opt mii şi tu mă ajuţi să-mi apăr cei zece ?
Unul din ei nu-i ceea ce zice că e.
Ce este ?
E în cârdăşie cu asta.
Unul din ei, poate chiar doi sunt aici ca s-o elibereze pe Domergue.
Şi ca să facă asta, îi vor ucide pe toţi de aici.
Şi au doar două zile. Aşa că, tot ce trebuie să facă
e să ţină aproape şi să aştepte o ocazie favorabilă.
Şi atunci vor lovi.
Nu, târfă ?
Dacă spui tu, John.
Sigur nu eşti paranoic ?
Pariem că,
tipul duplicitar nu-i atât de sincer ca Daisy.
Nu va avea răbdarea să stea aici şi să aştepte.
Dar să aştepţi adevărata oportunitate nu e atât de uşor.
Dacă nu se poate descurca, nu va mai aştepta.
Va încerca să-şi creeze oportunitatea şi atunci se va da de gol.
Ce ai de spus despre toate astea ?
Ce am de spus ? Despre delirul lui John Ruth ?
Are perfectă dreptate.
Eu şi cu unul din ăştia suntem în cârdăşie
şi aşteptăm să mergeţi toţi la culcare
şi atunci vă vom ucide pe toţi.
Ascultaţi
cu toţii.
Ea e Daisy Domergue.
E căutată moartă sau vie pentru crimă.
Zece mii de dolari.
Banii ăştia-s ai mei.
Nu vreau să împart.
Nici nu vreau să-i pierd.
Când răsare soarele o duc pe femeia asta la spânzurătoare la Red Rock.
Acum...
E cineva aici...
Care să mă oprească...
Să fac asta ?
Serios ?
Nu deranjează pe nimeni ?
Ei bine, cred că sunt foarte norocos.
Cu toate acestea, sper că înţelegeţi cu toţii
nu pot avea încredere în cuvântul vostru.
Împrejurările mă obligă să iau...
Măsuri de precauţie.
Când spui măsuri de precauţie...
De ce am impresia că e vorba de mine ?
Pentru c-am să-ţi iau arma, fiule.
- Tu ? - Da.
- Nu-i nimic personal. - Doar a mea ?
Şi călăul are o armă ?
Mă ocup de a lui după ce mă ocup de a ta.
Mă simt cam gol fără ea.
Eu încă le am pe-ale mele.
Te voi apăra.
Ticăloşia se descoperă repede, nu-i aşa, John Ruth ?
Aşa e, Joe Gage.
- Acum dă-mi arma. - O vrei ?
Vino şi-o ia.
Linişteşte-te.
Ia mâna de pe armă.
Clipeşte dacă eşti calm.
- A clipit ? - A clipit.
Clipeşte dacă ai să rămâi calm ?
- A clipit. - Ia-i pistolul.
Îmi pare rău pentru asta, fiule.
Cum am spus, nimic personal. Doar o măsură de precauţie.
Destul de cotită.
Mă tem că acelaşi lucru e valabil şi pentru tine, domnule
Mobray.
Trebuie luate măsuri pentru că viaţa e prea dulce pentru a o pierde.
Dă-mi găleata.
OB ?
Du-te la latrină.
Ia găleata asta şi arunc-o în hazna.
De ce trebuie eu să ies afară ?
Deja eşti îmbrăcat şi am ceva încredere în tine
După tine, maior.
Bine.
Îţi dau drumul în timp ce mâncam.
Dacă umbli cu prostii ai s-o păţeşti.
Dacă te ridici un cm de pe scaun
îţi trag un glonţ drept în gât.
Aşadar, Domergue,
cred că viscolul ăsta a fost norocos pentru tine, nu-i aşa ?
- Nu mă plâng, nu ? - Nu.
Dar tu, Oswaldo ?
Ce-i cu mine ?
Uite,
la câte am făcut eu pentru bani, n-am dreptul să judec.
Dar nu-ţi pare rău deloc să spânzuri o femeie ?
Până se inventează un trăgaci pe care să nu-l poată folosi femeile,
dacă eşti călău ai să spânzuri şi femei.
La naiba, Ozzy, n-am privit niciodată lucrurile aşa.
Când te gândeşti la toţi ticăloşii de pe lumea asta
e singurul lucru care-i ajută.
Trebuie să-i spânzuri pe ticăloşi, dar pe cei mari chiar trebuie să-i spânzuri.
Ticălosul naibii !
Era să mor acolo !
Nu mai ies afară în rahatul ăla cât oi trăi.
Eşti bine, OB ?
Sunt bine.
Voi fi bine.
Trebuie să mă încălzesc.
Vrei tocană, OB ?
Tocană, mai târziu.
E bună.
Aşadar...
Ce mai faci, maior negru ?
Nu am dispoziţia, Chris Mannix. Mai lasă-mă cu vrăjeala.
John Ruth spune că ai o scrisoare de la Lincoln.
Ţi-am spus să cânţi la altă masă.
Aşa-i, John.
- Ai spus-o, nu-i aşa ? - Da, am făcut-o.
Aşadar...
- Ai o scrisoare de la Abraham Lincoln ? - Da.
De la acel Abraham Lincoln ?
Da.
Abraham Lincoln, preşedintele Statele Unite...
Da.
- Ale Americii ? - Da.
- Ţi-a scris o scrisoare, personal ? - Da.
- Personal ? De genul "Dragă mr Warren" ? - Nu. De genul "Dragă Marquis".
"Dragă Marquis" Abraham Lincoln preşedintele Statelor Unite ale Americii ?
Da.
- Pot s-o văd ? - Nu, nu poţi.
Dar după cum spune John, nu erai un soldat negru
ales întâmplător dintr-un teanc de scrisori.
După cum spune John.
- Aţi corespondat. - Da.
După cum spune John, aţi fost chiar corespondenţi ?
Da.
Şi un corespondent...
E practic un prieten.
John Ruth,
chiar crezi că un negru dat afară din cavalerie
pentru laşitate,
era prieten cu preşedintele Statelor Unite ale Americii ?
John Ruth, regret să-ţi dau vestea proastă, dar nimeni din prăvălia lui Minnie
n-a corespondat vreodată cu Abraham Lincoln,
şi în niciun caz negrul ăla.
Toate astea au fost prostii ?
Bineînţeles.
Cred că-i adevărat ce se spune despre voi.
Nu poţi avea încredere în nimic din ce iese din gura voastră.
Ce s-a întâmplat, John Rut ?
Ţi-am rănit sentimentele ?
De fapt, ai făcut-o.
Ştiu...
Sunt singurul nenorocit negru pe care l-aţi întâlnit, aşa că o s-o las mai moale.
Dar n-aveţi idee cum e să fii un negru acum în America.
Singura dată când negrii sunt în siguranţă,
e atunci când albii n-au arme. Şi această scrisoare,
a avut efectul dorit de dezarmare a albilor.
Spune-i cum vrei.
Eu îi spun un nenorocit de truc murdar.
Vrei să ştii de ce aş minţi despre ceva de genul ăsta, albule ?
M-a urcat în diligenţa aia, aşa-i ?
O să-ţi spun, aşa cum bunul Dumnezeu i-a spus lui Ioan.
O scrisoare de la Abraham Lincoln n-ar fi avut un astfel de efect asupra mea.
- Aş fi lăsat o târfă să facă ceva pe ea. - Am scuipat pe ea.
Bravo, surioară !
Warren, fir-ar să fie, lasă-l în pace pe acel bătrân !
Stai jos, javră, am fost pe acelaşi câmp de luptă cu acest om.
Sau negaţi şi lucrul ăsta ?
Presupun că ai fost acolo.
Pot să-ţi ţin companie ?
Da, poţi.
La naiba.
Aşadar, cum e viaţa de la război încoace ?
Mi-a răpus ambele picioare.
Şi ambele mâini.
- Nu mă plâng. - Aveţi nevastă ?
Febra a doborât-o, iarna trecută.
Cum o chema ?
- Betsy. - O fată din Georgia ?
Augusta.
Un băiat din Atlanta şi o fată din Augusta.
Pe vremuri creşteam cai din Kentucky.
Tatăl ei era proprietarul crescătoriei de unde mi-am cumpărat majoritatea poneilor.
Fir-ar să fie.
Am făcut o afacere bună cu ea.
Am luat banii pe care mi i-a dat şi am cumpărat nişte puieţi de piersic.
M-am căpătuit destul de bine.
M-am descurcat mult mai bine decât fraţii mei netrebnici, asta-i sigur.
Da, fiul tău a venit aici, acum câţiva ani.
A vorbit frumos despre mama sa.
- L-ai cunoscut pe băiatul meu ? - Dacă l-am cunoscut ?
Da...
Da, l-am cunoscut.
Nu l-ai cunoscut pe băiatul meu.
Crezi ce vrei.
Mi-ai cunoscut fiul ?
- Ştiu ziua în car a murit ? Dumneata o ştii ? - Nu.
- Vrei să ştii în ce zi s-a întâmplat ? - Da.
În ziua în care m-a întâlnit.
A venit până aici să vâneze nişte negrotei.
La acel moment recompensa era cinci mii şi dreptul de a se lăuda.
Să te baţi cu rebelii, cinci mii, doar să tai capul unui negrotei,
era o sumă frumuşică.
Aşa că Johnny s-a căţărat pe muntele ăsta, în căutarea averii.
Dar nu era nicio avere de găsit.
Doar pe mine m-a găsit.
Toţi băieţii ăia au venit aici şi au spus poveşti diferite,
când s-au aflat la mila pistolului unui negrotei:
"Hai să uităm toată tărăşenia. Eu merg pe calea mea, tu pe a ta."
- Astea-s vorbele băiatului tău Chester. - Eşti un mincinos afurisit.
"Dacă mă laşi să mă duc acasă la familia mea, îţi jur, "
n-o să mai calc în Wyoming niciodată."
Asta au spus toţi.
Implora pentru viaţa lui.
Băiatul tău mi-a spus toată povestea vieţii lui.
Şi dumneata erai în acea poveste, generale.
Şi când aflai că am pe mână fiul
Ucigaşului Sângeros de Negrotei de la Baton Rouge...
Ştiui că aveam să mă distrez.
Tacă-ţi buzele alea mincinoase de negrotei !
Generale Smithers, nu-i da ascultare, nu l-a cunoscut pe băiatul tău !
Doar a auzit povestea, atâta tot !
Era frig în ziua în care ţi-am omorât băiatul.
Nu mă refer la o zi friguroasă obişnuită pe muntele Wyoming. A fost mai rece de atât.
Şi în acea zi friguroasă,
cu băiatul tău aflându-se la capătul periculos al pistolului meu...
L-am pus să se dezbrace.
Până la fundul gol.
Apoi i-am spus să meargă.
L-am pus să meargă două ore, până când frigul l-a leşinat.
- Nu mi-ai cunoscut niciodată băiatul ? - Nu, nu l-a cunoscut !
E doar un negrotei şiret, care vrea să te facă să iei pistolul !
Atunci începe să implore din nou.
Dar, de data asta, nu mă implora să-l las să se ducă acasă.
Ştia că n-o să-şi mai vadă casa vreodată. Şi nici nu mă implora pentru viaţa lui.
Pen'că ştia că acest lucru apuse de mult.
Tot ce voia... era o pătură.
Nu judeca prea aspru un băiat, generale.
Niciodată nu ţi-a fost mai frig cum i-a fost băiatului tău, în acea zi.
Ai fi surprins ce poate face un bărbat atât de înfrigurat, pentru o pătură.
Vrei să ştii ce-a făcut băiatul tău ?
Mi-am scos scula mare şi neagră din pantaloni.
Şi l-am pus să se târască prin zăpadă, în patru labe, până la ea.
Apoi l-am apucat de părul lui negru...
Şi mi-am băgat membrul meu mare şi negru, în gâtul lui afurisit.
Şi era plin de sânge, deci era cald.
Poţi să pui pariu că era cald.
Şi Chester Charles Smithers,
a supt acel mădular negru şi cald cât timp a putut.
Începi să-ţi imaginezi, aşa-i ?
Băiatul tău...
Mădularul unui negru în gura lui.
El tremurând, plângând.
Eu râzând.
Iar el neînţelegând.
Dar tu înţelegi, nu, Sandy ?
Nu i-am dat băiatului tău acea pătură.
Chiar după tot ce a făcut, şi a făcut tot ce i-am cerut.
Nicio pătură.
Pătura aia a fost doar o promisiune a unui mincinos cu inima frântă.
Cam ca uniformele alea pe care uniunea le-a dat trupelor de culoare,
pe care tu ai ales să n-o recunoşti.
Aşadar, ce-o să faci bătrâne ?
O să-ţi petreci următoarele două sau trei zile,
ignorând negroteiul care ţi-a omorât băiatul ?
O să ignori suferinţa la care l-am supus ?
O să ignori cum l-am forţat...
să-mi lingă tot mădularul ?
Cea mai mare prostie pe care a făcut-o băiatul tău,
a fost să-mi spună... că era băiatul tău.
CAPITOLUL PATRU DOMERGUE ARE UN SECRET
Cam cincisprezece minute au trecut,
de când am văzut ultima oară personajele noastre.
Joe Gage s-a oferit voluntar să ducă afară cadavrul lui Smithers.
S-a tras la sorţi pentru a vedea cine l-ar ajuta...
O.B. A pierdut.
Chris, John Ruth şi Oswaldo,
au avut o discuţie energică despre legalitatea omorului în autoapărare,
care tocmai se întâmplase.
Maior Marquis Warren, care este extrem de încrezător în privinţa
legalităţii a ce se întâmplase, i-a ignorat
a stat la masă de unul singur şi a băut coniac.
Căpitanul Chris Mannix a luat haina generalului mort
şi i s-a alăturat lui Oswaldo, aprinzând lumânările şi felinarele.
Ozzy, ai avut o idee bună.
Hai să luminăm locul ăsta.
John Ruth a stat în dreptul uşii, ţinând-o închisă,
aşteptând ca Joe Gage şi O.B. Să se întoarcă.
Bob s-a delectat cu o manzana roja.
Însă, Domergue
nu s-a mişcat de la locul ei, de când John Ruth i-a desfăcut cătuşele.
John Ruth...
Da ?
Pot să cânt la chitara aia ?
Haideţi să ne întoarcem în timp puţin.
Băiatul tău, mădularul unui negru în gura lui.
Acum cincisprezece minute, maiorul Warren
l-a împuşcat pe generalul Smithers în faţa tuturor.
Dar, cu patruzeci de secunde înainte de acest lucru,
ceva la fel de important s-a întâmplat, dar nu toată lumea a văzut.
În timp ce maiorul Warren îi captiva pe cei aflaţi în încăpere,
cu poveşti despre scule negre în guri albe...
cineva... a otrăvit cafeaua.
A făcut tot ce i-am cerut. Fără pătură.
Şi singura care l-a văzut...
a fost Domergue.
De asta capitolul ăsta se numeşte...
Domergue are un secret.
John Ruth.
Da.
Pot să cânt la chitara aia ?
Da.
Dacă te întorci cu altceva decât o chitară,
o să cânte şi pistolul meu o melodie.
Marşul de moarte al lui Domergue. Ai priceput ?
Da, da. Am priceput.
Asta e melodia pe care voiai s-o cânţi în diligenţă, nu ?
Da.
E destul de drăguţă.
- Mai ai încă o strofă la ea ? - Da, mai am.
Haide, cânt-o.
Cum spui tu, John.
Dă-mi chitara aia !
Gata cu muzica !
Întoarce-te !
- Nu, nu, nu. - Da, da, da. Taci !
Când ajungi în Iad, John.
Spune-le că Daisy te-a trimis.
Mannix, cafeaua !
Dumnezeule !
Dă-mi pistolul ăla afurisit !
Nu mă pune la încercare, căţea !
Toată lumea să stea cu spatele la zidul ăla de colo.
Fir-ar să fie !
Treci sau nu, Joe Gage. Tu decizi.
- Trec. - Atunci treci.
Şi tu, senor Bob.
Întoarceţi-vă şi puneţi mâinile pe perete.
Daţi jos pantofii ăia de zăpadă.
Tăceţi din gură şi faceţi ce vă spun.
Dacă vorbiţi, o să încasaţi un glonţ.
Dacă vă mişcaţi brusc sau puţin ciudat, o să încasaţi un glonţ.
Nu un avertisment, nu o întrebare, ci un glonţ.
Aţi priceput ?
- Vreau să vă aud spunând: "Am priceput". - "Am priceput."
- "Am priceput". - Cu toţii am priceput.
Chris Mannix, vino încoace pe partea asta.
Haide.
Ia pistolul din teaca mea.
Îndreaptă-l spre ei.
După cum am spus, dacă cineva face ceva. Şi mă refer la orice lucru.
Omoară-l.
Carevasăzică...
ţi-ai dat seama în sfârşit că spuneam adevărul
despre faptul că sunt şeriful din Red Rock ?
Nu ştiu ce să zic în privinţa asta.
Dar ştiu că nu eşti tu ucigaşul care a otrăvit cafeaua.
Pentru că era s-o bei şi tu.
Dar unul dintre ei este.
Dă-mi cheia.
Dă-mi cheia !
Bastard negru nenorocit !
O să mori pe muntele ăsta şi o să râd când o să se întâmple asta !
Ce-am spus eu în privinţa vorbitului ?
Am vorbit serios, nu ?
Şi tu trebuie să înţelegi că tocmai ai omorât
singurul om de aici, care era hotărât să te ducă vie la Red Rock.
Unul dintre voi... lucrează împreună cu ea.
Sau doi dintre voi lucrează cu ea.
Sau toţi...
Dar numai unul dintre voi a otrăvit cafeaua.
Ce farmece are căţeaua asta, de l-ar face pe un om să înfrunte viscolul,
şi să ucidă cu sânge rece, singur nu ştiu.
Dar John Ruth încearcă să-ţi spânzure femeia,
aşa că îl omori. Bine... poate.
Dar O.B. Nu urma să spânzure pe nimeni.
Asta-i sigur.
Dar cu siguranţă zace mort acolo, nu-i aşa ?
Aşa e, ticăloşilor.
La fel ca oricare dintre noi care am fi băut acea cafea.
Adică eu, fir-ar să fie.
Aceia dintre voi, care aveţi mâinile pe perete
şi nu se joacă de-a otrava, trebuie să se gândească la asta.
Gândiţi-vă cum ar fi fost dacă voi v-aţi fi rostogolit pe podea.
Şi la faptul că omul aflat lângă voi, ar putea să fie responsabil.
Ştiu pe cine am pus eu pariu. Aşa e, Joe gage, la tine mă uit.
Nu te grăbi, Chris. O să ajungem acolo.
Hai s-o luăm uşor.
Hai s-o luăm mult mai uşor.
Cine a făcut cafeaua ?
El a făcut-o.
- Da, el a făcut-o, nu ? - Da, el a făcut-o, nu ?
Dar tocana m-a pus pe gânduri.
De cât timp aţi spus că a plecat Minnie ?
De-o săptămână ?
Si.
Vedeţi voi, mama obişnuia să facă tocană.
Şi mereu avea acelaşi gust, indiferent de ce carne avea în ea.
Şi mai era un ins pe plantaţie, unchiul Charly ?
Şi el făcea tocană. Şi, asemenea mamei mele,
am mâncat tocana făcută de el, de când eram ţânc,
până când am devenit adult.
Şi, indiferent de ce carne punea, mereu avea gustul tocanei unchiului Charly.
N-am mai mâncat tocana făcută de Minnie de şase luni, aşa că nu-s expert, dar aia...
e tocana făcută de Minnie.
Deci, dacă Minnie s-a dus în nord să-şi viziteze mama pentru o săptămână,
cum de a făcut tocana azi dimineaţă ?
Iar ăsta ?
Ăsta... e scaunul lui Sweet Dave.
Când m-am aşezat în el mai devreme, nu mi-a venit să cred.
Nimeni nu stă în scaunul lui Sweet Dave.
Ăsta poate fi localul lui Minnie, dar ăsta e, cu siguranţă,
scaunul lui Sweet Dave.
Şi dacă s-a dus în nord...
Sunt al naibii de sigur că scaunul ăsta ar merge cu el.
Ce e în scaun ?
Exact cum credeam.
Sângele blestemat al lui Sweet Dave.
Aşadar... mă acuzi de crimă ?
După cum văd lucrurile, Senior Bob,
cel care lucrează cu ea,
nu e ceea ce pretinde. Şi dacă tu eşti acela,
asta înseamnă că Minnie şi bărbatul ei nu sunt la mama ei.
Sunt în spate, morţi pe undeva.
Iar dacă tu eşti, Britanicule,
adevăratul Oswaldo Mobray stă printr-un şanţ pe undeva.
Iar tu eşti doar un englez care se dă drept el, înaintând actele sale.
Sau, mergem pe teoria mea, adică cel mai urât tip a făcut-o.
Ceea ce înseamnă că tu eşti, Joe Gage.
Să înţeleg că ai dedus faptul că cafeaua era otrăvită
în timp ce îl omorai pe bătrân ?
Da.
Ei bine, mi negro amigo, în timpul întregului incident...
Stăteam în partea aia. Cântam Silent Night la pian.
N-am spus că tu ai otrăvit cafeaua. Am spus că nu tu ai făcut tocana.
Teoria mea e...
că lucrezi cu omul care a otrăvit cafeaua.
Şi amândoi aţi omorât-o pe Minnie,
şi pe Sweet Dave şi pe oricare a ales ziua asta ghinionistă
în care să viziteze Prăvălia lui Minnie, azi dimineaţă.
Şi la un anumit moment,
voiaţi să tăbărâţi pe John Ruth şi s-o eliberaţi pe Daisy.
Dar n-aţi pus la socoteală viscolul şi nici pe noi doi.
Atât am reuşit să înţeleg. Cum mă descurc ?
Eşti un negrotei cu imaginaţie, nu-i aşa ?
Prin urmare, intenţionezi să mă ucizi bazându-te
pe o teorie de negrotei exagerată ?
Sau poţi s-o dovedeşti, cabron ?
Nu-i atât de exagerată, Senior Bob.
Şi e mai mult decât o teorie.
De cât timp ai spus că lucrezi pentru Minnie ?
De patru luni.
Dacă ai fi fost aici acum doi ani şi jumătate
ai fi ştiut despre acel semn care atârna deasupra barului.
- Minnie ţi-a spus de el ? - Nu.
Vrei să ştii ce scria pe semnul ăla, Senior Bob ?
"Câinii şi mexicanii nu sunt acceptaţi."
Minnie a atârnat acel semn în ziua în care a deschis prăvălia asta.
Şi a atârnat deasupra acelui bar în fiecare zi până când ea
l-a dat jos, acum aproape doi ani.
Ştii de ce l-a dat jos ?
Începuse să accepte câinii.
Minnie place pe toată lumea, dar sigur nu-i plac mexicanii.
Aşa că, atunci când îmi spui că Minnie s-a dus în Nord să-şi viziteze mama,
găsesc acest lucru puţin probabil... dar, în regulă... poate.
Dar atunci când îmi spui că Minnie Mink a luat prăvălia,
cel mai preţios lucru pentru ea,
şi a lăsat-o în mâinile unui mexican afurisit ?
La asta m-am referit în hambar, când am zis: "Asta nu pare să fi fost Minnie."
Acum te fac mincinos, Senior Bob.
Şi dacă minţi, ceea ce faci,
atunci tu ai omorât-o pe Minnie şi pe Sweet Dave.
Patru gloanţe fără valoare şi uite aşa s-a dus Senior Bob.
Dar asta tot nu ne apropie...
de cel care a otrăvit cafeaua.
- Aşa-i, Chris ? - Nu, cu siguranţă nu.
Unul dintre voi a otrăvit cafeaua asta, ca s-o elibereze pe Daisy.
Dacă nu aud o mărturisire din partea unuia dintre voi, nenorociţilor,
iute, rapid şi în grabă,
o să torn toată cana asta de cafea, pe gâtul afurisit al acelei căţele.
Bine, s-a scurs timpul.
Opreşte-te ! Bine, eu am făcut-o, eu am otrăvit cafeaua.
La dracu', ştiam eu !
Acum o să mori, bastard ucigaş.
Maior Warren lasă-mă, te rog, să-o trimit în iad pe jigodia asta urâtă.
L-ai omorât pe O.B., care face cât zece ca tine !
Warren, pot să-l omor ?
Ia-ţi adio de la boaşe.
Maior Warren ?
N-am pistol, şerifule.
CAPITOLUL CINCI CEI PATRU PASAGERI
Mai devreme, în acea dimineaţă
Salut, Charly, băiatul meu, ce naiba mai faci ?
Salutări Ed, salutări Judy !
- Câţi ai ? - E plină azi, prietene.
Avem unul care aşteaptă.
Va trebui să mai aştepte, pentru că nu mai avem loc.
Trebuie să-i spui lui Minnie. Fin'că e aici
de două zile şi Minnie vrea ca el să plece de aici.
Nu pot să-i ofer un loc pe care nu-l am.
Ascultă, du-i pe pasageri înăuntru, fă-le cunoştinţă cu Minnie.
- Încălzeşte-te şi bea nişte cafea. - Bine.
Am ajuns la Prăvălia lui Minnie.
Ieşiţi afară, ca să vă întindeţi picioarele.
Când sunteţi gata, intraţi înăuntru,
încălziţi-vă lângă foc, beţi nişte cafea. Vă fac cunoştinţă cu Minnie.
Bună, Minnie !
Nu încerc să-ţi spun cum să-ţi conduci afacerea.
Dar aş zice că primul lucru pe care ar trebui să-l faci e cafeaua.
- Intraţi, nu vă sfiiţi. - Pălăriile !
Ea e Minnie, iar acesta e localul ei.
Iar în spatele meu, cea care jumuleşte găina, e Gemma.
Ce zâmbet încântător are !
Domnul în uniformă nu-l cunosc,
dar cel cu care joacă şah este Sweet Dave.
- Bună, Dave ! - Bună, Judy !
Minnie, aceştia sunt pasagerii.
Nu e suficient.
Haide, daţi-vă jos cârpele, să vă vedem feţele şi să vă auzim numele.
Oswaldo Mobray, doamnă.
Joe Gage.
Bob.
Şi eu sunt Jody.
E o surpriză plăcută să găsim un sanctuar atât de cald
în mijlocul unui iad atât de rece.
Faceţi-vă confortabili. Încălziţi-vă lângă foc.
O să ne încălzim lângă cuptor, dacă e în regulă ?
Cuptor, şemineu, mi-e indiferent. Încălziţi-vă.
Judy a spus ceva despre cea mai bună cafea din lume ?
Da, am impresia că Judy chiar a zis ceva despre cea mai bună cafea din lume.
Nu ştiu ce să zic de toate astea. Dar vă spun cum este.
E caldă, puternică şi bună.
Iar pe zăpada asta vă încălzeşte cu siguranţă.
Nu trebuie s-o vinzi, Minnie, trebuie s-o faci.
Iar tu trebuie să-ţi mişti fundul afară şi să-l ajuţi pe Charly cu bagajele,
iar pe Ed trimite-l încoace.
Da, doamnă.
- Dar prepară cafeaua. - Pe tine te prepar.
Nu ştiu, un bătrân.
Nu ştiu ce să fac în privinţa asta.
Îţi spun doar ce a zis.
Oricum, m-a trimis aici să-l ajut pe Charly. Vrea să vorbească cu tine.
- Charlie, ai tu grijă de cai ? - Da.
Dră Minnie. Vreţi să-mi rulaţi o ţigară ?
Sigur, dragule. Fumez tutun Red Apple. E în regulă ?
E preferatul meu.
Nu mă băgaţi în seamă, domnilor. Mă uit doar.
Joci ?
Ştiţi, cred că cel puţin doisprezece oameni,
au încercat să mă înveţe jocul ăsta afurisit.
Dar n-am putut să reţin mişcările.
Dar, dacă nu deranjez, aş vrea să privesc.
Îmi place să-l bat pe bătrânul ăsta în faţa unei audienţe.
Nu baţi pe nimeni.
Merci beaucoup, mademoiselle Minnie.
- Ce frumos ! Ce-a fost asta ? - E franceză.
- Vorbeşti franceza ? - Oui.
- "Oui" ? Ce înseamnă asta ? - Înseamnă "da".
Oui... da.
- Dave, întreabă-mă dacă am fundul gras. - Ce ?
- Întreabă-mă dacă am fundul gras. - Este.
- Ţi-am zis să mă întrebi ! - De ce ?
- Fă-o ! - Fundul tău e gras ?
Oui. Ia uitaţi-vă, pot vorbi franceza.
Dv sunteţi vânzătoarea de bomboane ?
Câte acadele iau cu o monedă de 5 cenţi ?
Cinci.
În regulă.
- Poftiţi. - Mulţumesc, dragule.
Bine.
Daţi-mi voie să vă ajut, doamnă.
V-am adus bagajele, în caz că vreţi
să vă schimbaţi hainele până ajungeţi în Red Rock.
Vrei o acadea ?
Mulţumesc.
De ce ţi se spune Judy Şase cai ?
Pentru că sunt singura Judy pe care ai văzut-o care poate struni 6 cai.
Că bine zici. A fost o întrebare cam stupidă.
- Te superi dacă-mi ţii scara ? - Solidă ca o piatră, doamnă.
Ai un accent foarte drăguţ. De unde e, din Anglia ?
- Nu sunt de acord ! - Noua Zeelandă.
- Aveţi grijă, doamnă. - E cumva pe lângă Vechea Zeelandă ?
Auckland ? Ce dracu' e Auckland ?
De acolo sunt, e cel mai mare oraş al nostru.
- Cafeaua e gata ! - Era şi timpul.
- Cea mai bună cafea de pe munte. - N-aş zice chiar aşa.
E pe placul căruţaşilor diligenţelor. Pasagerilor nu le place atât de mult.
Cei mai mulţi găsesc că e prea tare.
Nu poate fi prea puternică pe muntele ăsta. Mulţumesc.
Cum ţi se pare ?
Rahat !
Bătrânul ăsta arată bine.
Nu ştiu.
Dă bine. E autentic.
Bătrânul ăsta ?
Nu putem să ne încredem în băşinosul ăsta bătrân.
Bineînţeles că putem. Trebuie doar să-l convingi să aibă încredere în noi.
Fără grăsanele astea, locul ăsta va părea gol.
El adaugă ceva, nu mult, dar ceva.
Tu ce crezi, Pete ?
Recunosc, face ca înscenarea să fie mai convingătoare.
Bine, vorbesc cu bătrânul.
Strângem cadavrele şi le azvârlim în fântână ?
Apoi decuplăm caii şi îi ducem în hambar ca să-i hrănim.
Stai puţin, să duci caii e o treabă uşoară.
Dar să târăşti graşii ăştia afurisiţi
în susul şi în josul muntelui, asta-i imposibil amice.
Bine. Până la urmă ăsta-i un magazin, aşa că trebuie să fie o roabă pe undeva.
Începeţi să duceţi caii,
şi imediat ce termin de vorbit cu moşul ăsta,
vin şi vă ajut, bine ?
Îmi aduci haina ?
Ascultă-mă. Tocmai m-am angajat aici.
Orice ar fi făcut Minnie de v-a înfuriat,
n-am avut niciun amestec.
Ei, bătrâne...
dacă erai o pisică... faptele petrecute aici,
s-ar socoti ca fiind una din cele nouă vieţi ale tale.
Îţi dai seama cât de aproape ai fost să fii aruncat pe o grămadă de negri ?
Da.
Iar când vine vorba de grămada de negri pe care o facem în spate,
n-o să te coste nimic dacă faci pe generalul. Crezi asta ?
- N-am aşteptări prea mari. - Nu te grăbi, bătrâne.
Ai putea să scapi din asta.
Astăzi, mai târziu,
un bandit murdar o să vină aici.
Şi o s-o aibă pe sora mea alături de el.
O aduce în lanţuri.
O duce la Red Rock ca s-o spânzure.
- Ştii de ce ? - Nu.
Pentru zece mii de dolari.
De asta.
Şi când va ajunge aici,
o să-l omor pe acel ins şi o să-mi eliberez sora.
Ai vreun motiv pentru care ai vrea să te amesteci
în salvarea surorii mele de la frânghia unui călău ?
- Nu. - N-ai ?
- Nu, n-am. - Eşti sigur că n-ai ?
Adică tocmai i-am omorât pe Minnie şi pe Sweet Dave.
Tu şi Sweet Dave păreaţi destul de prietenoşi aici.
Tocmai i-am întâlnit pe oamenii ăştia. Nu-mi pasă de ei, de tine sau de sora ta,
sau de orice alt ticălos din Wyoming.
Ăsta e un răspuns bun, bătrâne.
Când ei vor ajunge aici,
trebuie doar să stai în scaun. Şi să nu faci nimic.
Nu spui nimic. "Bună ziua", "Mulţumesc", "Noapte bună !", cam atât.
Poate îţi spui numele, dar atât.
Bună ziua, mulţumesc, noapte bună şi...
- Poate numele tău. - Poate numele meu.
Fii un bătrân, fii ţicnit. Culcă-te.
Să nu spui nimic, absolut nimic
acelui vânător de recompense care o are pe sora mea.
- Înţelegi ? - Da.
Când voi avea ocazia favorabilă,
îl omor, îmi eliberez sora şi te las în pace.
Batem palma ?
Batem palma. Mulţumesc.
Pe parcursul următoarelor patru ore,
Jody şi băieţii au azvârlit cadavrele în fântână.
Au pus caii deoparte.
Au făcut curăţenie.
Au dosit arme pentru a le folosi ulterior.
Şi au aşteptat ca diligenţa lui John Ruth şi a lui Daisy să sosească.
Iată-i că sosesc !
În regulă, băieţi, asta e. Pregătiţi-vă !
Ţineţi minte, nu contează dacă întâlnim patru oameni sau patruzeci,
tot o să-l înfruntăm pe John Ruth legat cu lanţul
de sora mea, cu un pistol îndreptat spre burta ei.
Uciderea acelui ins ăla pân' s-o omoare pe sora mea, n-o să fie uşor.
Dar credeţi-mă că exact asta o să facem.
Aşa că trebuie să avem răbdare.
Prins aici, pentru două sau trei zile, la un moment dat, o să-şi închidă ochii
şi atunci îi zburaţi ţeasta.
Ţine minte, bătrâne. Dacă sora mea nu scapă vie de pe muntele ăsta,
nici tu nu scapi.
Voi face tot ce pot.
Succes, amice !
Ce naiba se petrece ? Nu mai aşteptam o diligenţă în seara asta ?
Da, văd că mai aveţi una aici.
D-abia am reuşit să duc caii la grajd.
Nu ăsta e traseul normal. Dar ne-am împotmolit
de partea greşită a unui viscol,
deci se pare că v-aţi pricopsit cu noi.
Trebuie să mai bat una.
Sweet Dave e înăuntru ?
Nu sunt aici. Eu conduc prăvălia cât timp sunt ei plecaţi.
Unde-s Minnie şi Sweet Dave ?
Spune că nu sunt aici. El are grijă de prăvălie, cât timp sunt ei plecaţi.
- Cine eşti ? - Sunt Bob.
Oricine ai fi, ajută-l pe O.B. Să ducă caii.
Scoate-i din frigul ăsta, înainte ca viscolul să-i lovească.
Tocmai am pus caii ăia deoparte.
Dacă vrei să-i duc rapid, trebuie să mă ajuţi.
Am pus doi dintre cei mai buni oameni de-ai mei să se ocupe de asta.
L-aţi auzit, paraziţilor, treceţi la treabă.
Haide, să mergem !
- Deschideţi ! - Dă-i un picior ca s-o deschizi !
- Ce ? - Dă-i un picior !
ULTIMUL CAPITOL OM NEGRU, IAD ALB
Ce mai faci, bătrâne ?
Mi-au împuşcat nucile. Au îngheţat,
ard în acelaşi timp şi sângerează ca un porc blocat.
Cred că o să mor.
Şi nenorociţii ăştia au făcut-o.
Asta fac. Tu ce mai faci ?
Piciorul mă doare foarte tare.
Dar cred că dacă-mi pun toată greutatea pe piciorul drept...
Eram sarcastic. Nu dau doi bani pe piciorul tău.
Fă-te confortabil.
Nu-ţi face griji în privinţa confortului meu.
Rahat ! Nici nu mai îmi simt fundul.
Fă-ţi griji în privinţa nebunilor ăstora
şi a golanului care împuşcă boaşe, din subsol.
În regulă !
Tu !
Tipul aflat la subsol !
Fie te predai până când număr la trei,
sau o împuşc în cap pe Domergue.
Unu... Doi...
Nu, nu, nu ! N-o împuşca ! Urc !
Stai puţin golan trăgător în ouă.
Tu doar deschide trapa. Îţi spunem noi când să urci !
Aruncă pistolul !
Aruncă-l spre pat.
Pun pariu că mai are unul.
Aruncă celălalt pistol.
N-am alt pistol !
Ai face bine să scoţi alt pistol din fund !
Pentru că dacă nu arunci încă unul,
în următoarele două secunde, o s-o omorâm pe căţeaua asta !
Vezi ? Ţi-am spus eu.
Acum...
cu mâinile la vedere...
ieşi încet sus !
Ce mai faci, prostuţo ?
Mai bine acum că-ţi văd faţa hidoasă.
Îţi place asta ? Golan castrator ce eşti !
Ce faci, voia să se predea ?!
I-a luat prea mult timp, aşa că am făcut-o în locul lui.
Joe Gage mişcă-ţi fundul şi închide trapa.
Îmi pare rău, dragă
Pot să stau pe scaun ?
Da, poţi.
Ţine-ţi mâinile pe masă.
Şi nu le mişca.
Mannix !
Ai ales momentul greşit să îndrăgeşti negroteii.
Nu-ţi dai seama că negroteiul ăla şi John Ruth
te-au pus în mijlocul pericolului ?
Eşti pe cale să fii omorât într-un local de negrotei şi nici măcar nu ştii de ce !
Bine, căţea...
O să muşc... de ce ?
Sunt în cârdăşie cu toţi trei...
dar nu pentru că le-am căzut cu tronc.
Ci pentru că suntem membrii unei bande, banda Jody Domergue !
Tipul pe care tocmai l-aţi omorât în subsol, era Jody Domergue, fratele meu !
Cine naiba e Jody Domergue ?
Vrei să-i spui vânătorule de recompense ?
E o pisică grasă, în valoare de 50.000 de dolari.
Şi fiecare membru din gaşca lui valorează cel puţin 10 mii.
Ceea ce explică, în sfârşit, de ce tu valorai zece mii.
Iar când soarele va răsări, negroteiule,
vor veni după noi cei 15 oameni de-ai fratelui meu ! Spune-le, Grouch !
Jody are 15 oameni care aşteaptă în Red Rock.
Dacă noi nu reuşeam să-l omorâm pe John Ruth şi s-o eliberăm pe Daisy aici,
treaba lor era să prădeze oraşul,
să-l omoare pe John Ruth şi s-o elibereze pe Daisy acolo.
Acum că fratele meu a murit, eu conduc banda asta, aşa-i băieţi ?
- Aşa e, Daisy. - Da.
Chris, îţi spun, încă n-ai făcut nimic care să nu fie iertat.
Aşadar...
- Hai să facem o învoială. - Fără îndoieli, căţea !
O să-l laşi pe negroteiul ăla să vorbească în numele tău, Chris ?
Stai puţin, Warren.
Văzân' că n-are nimic de vânzare,
sunt curios ce ar putea să-mi ofere. Fă-mi pe plac.
În regulă, căţea.
Care... e... propunerea ta ?
Una uşoară.
Ia pistolul şi împuşcă-l mortal pe negroteiul ăla.
Apoi stăm frumos cu toţii pentru următoarele două zile.
Când se topeşte zăpada...
ne întoarcem în Mexic şi tu te duci în Red Rock să-ţi pui steaua pe piept.
Pete, câţi bani putem să-i dăm ?
Păi... putem să i-l dăm pe Marco.
Numele adevărat al lui Bob e "Marco Mexicanul" ?
Valorează douăsprezece mii de dolari.
- El e "Marco Mexicanul" ? - Întocmai, da.
Acum după ce i-am făcut faţa ţăndări, Marco nu valorează niciun peso.
Dacă mor, în următoarele două zile,
ceea ce e mai mult decât probabil, mă poţi avea.
Sub numele "Englezul Pete Hicox", am o recompensă federală
de cincisprezece mii de dolari.
- Sunt toţi ai tăi, Chris. - Vorbeşte în continuare, Pete.
O să vorbeşti până când vei muri.
Joe Gage, tu cine eşti ?
- Grouch Douglass. - Ai auzit de el ?
Da, am auzit de Grouch Douglass. Valorează 10 mii, ca Daisy.
Aminteşte-mi,
de ce n-am putea să vă omorâm pe toţi, ca mai apoi să luăm banii ?
Poţi să ne omori pe toţi. Dar n-o să cheltuieşti
un cent din acei bani de recompensă.
Şi n-o să pleci viu de pe muntele ăsta.
Fiindcă atunci când se va topi zăpada, restul găştii lui Jody,
toţi cei cincisprezece, care aşteptau în Red Rock, o să vină aici.
Să zicem că ne împuşti pe toţi.
Dacă vrei toţi banii de recompensă pe gaşca Domergue,
tot trebuie să ne duci cadavrele în Red Rock.
Şi asta n-o să fie uşor. Pen' că mă îndoiesc că poţi dirija patru cai legaţi.
Şi acea căruţă e prea grea pentru doi cai.
Asta înseamnă că va trebui să conduci un şir de cai spre Red Rock.
Iar cu acea zăpadă adâncă, după viscol,
n-o să poţi duce mai mult de un cadavru pentru fiecare cal.
Asta înseamnă că tu ai conduce un şir de patru cai în Red Rock,
iar cu toţi acei cai în zăpadă,
şi tu fiind de unul singur, o să-ţi fie cam greu.
Apoi vei da nas în nas cu Banda Domergue,
mai zi-mi o dată Grouch, câţi sunt ?
- Cincisprezece ucigaşi puternici. - Iar când acei cincisprezece ucigaşi,
vor da peste tine,
şi vor vedea că ai toate cadavrele noastre,
n-o să te omoare doar pe tine şi pe negrotei.
O să se întoarcă în Red Rock şi o să omoare fiecare ticălos din oraşul ăla.
Chiar eşti şeriful din Red Rock ? Vrei să salvezi oraşul ?
Împuşcă-l mortal pe negroteiul ăla !
Isuse Cristoase !
Acum crezi în Isus, căţea ? Bine, pen' că eşti pe cale să-l întâlneşti !
Mai vrea cineva să facă o învoială ?
Învoiala e valabilă, Chris.
N-ai făcut ceva ce nu poate fi iertat.
Totul depinde de negroteiul ăla.
Împuşcă-l mortal, ia-mi trupul
şi aşteaptă să treacă zăpada alături de Daisy şi Grou...
Mannix !
Dă-mi pistolul meu !
Aruncă-l încoace !
Aşadar...
Spuneai adineauri...
Că noi doi stăm aici...
Frumos, ca între prieteni...
Pentru următoarele două zile...
Apoi se topeşte zăpada,
pleci de aici, te întâlneşti cu gaşca ta şi o tuleşti în Mexic ?
Asta-i învoiala, nu ?
Da.
Iar eu îi primesc pe Oswaldo şi pe Joe Gage ?
Da.
Dar Jody valorează cincizeci de mii, ce zici de trupul lui ?
Cazi la învoială cu târfa asta diabolică ?
Nu spun că fac o învoială cu ea, vorbim doar. Calmează-te.
Ce zici de trupul lui Jody şi de cei cincizeci de mii ?
Te-ai lăcomit, Reb, nu facem învoiala.
Luăm cu noi trupul lui Jody, are copii.
Deci îl omor pe Warren... şi suntem prieteni ?
Da.
Nu facem învoiala, curvo.
Chris, faci cea mai mare greşeală din viaţa ta !
Când băieţii noştri o să ajungă aici, în vro' două zile, o să-ţi taie boaşele !
Şi nu mai rămâne un băţ neatins de foc, în oraşul ăla.
Presupun că ar trebui să fac pe mine de frică acum, nu ?
Dacă ai avea creieri, da.
Vezi tu...
Uite care-i problema, Daisy.
Pentru ca eu să fiu speriat de ameninţările tale,
trebuie să cred în acei cincisprezece bandiţi care aşteaptă în Red Rock.
Şi măi să fie... nu cred.
Cred aşa...
Joe Gage sau Grouch Douglass sau cum dracului îl chema...
a otrăvit cafeaua...
Iar tu l-ai privit cum a făcut-o.
M-ai privit cum mi-am pus şi n-ai spus nici pe dracu'...
Şi, mai cred...
că eşti ceea ce ai fost mereu...
o târfă mincinoasă, care ar face orice
să păcălească frânghia care o aşteaptă în Red Rock,
incluzând balivernele despre cincisprezece bandiţi în plus,
oriunde vrei să fii.
Şi...
Cred că, atunci când vine vorba de ce a mai rămas
din Banda Jody Doe-ming-grey...
Mă uit la ei, chiar aici, chiar acum, morţi, pe podeaua asta afurisită.
Ai dreptate, fir-ar să fie.
O să mori pe muntele ăsta, Chris.
- Fratele meu conduce o armată de oameni... - Numai gogoşi !
Tăticul meu a condus o armată,
a condus o armată de renegaţi, care luptau pentru o cauză pierdută !
Tăticul meu a ţinut laolaltă patru sute de oameni, după război
cu nimic altceva decât respectul lor, pentru comanda lui.
Fratele tău e doar o puşlama care a condus o bandă de ucigaşi.
Nu mă simt prea bine.
Rahat !
Mai trăieşti, albule ?
Mannix !
La dracu !
Băiete !
Ridică-te !
Chris Mannix ! Curul nu ţi-e prins în cuie de podea !
Trezeşte-te dracului !
Trezeşte-te, băiete !
N-am murit, nemernic negru.
Chris Mannix, poate te-am judecat greşit.
Acum am ajuns în acea parte a poveştii...
- În care îţi fac ţăndări ţeasta ! - Nu, nu. N-o împuşca !
De ce nu ?
John Ruth.
John Ruth a fost un nemernic puternic.
Dar, ultimul lucru...
pe care nemernicul ăla l-a făcut, pân' să moară...
a fost să-ţi salveze viaţa.
O să murim, băiete.
N-avem un cuvânt de spus în această privinţă.
Dar mai e un lucru în care putem lua o decizie.
Iar acela e modul în care o vom omorî pe căţeaua asta.
Dacă o împuşcăm scapă prea uşor...
John Ruth putea s-o împuşte oriunde, şi la orice oră, pe parcursul călătoriei,
John Ruth a fost Călăul...
Iar atunci când te prinde Călăul, nu mori străpuns de glonţ.
Atunci când te prinde Călăul...
eşti spânzurat.
"Trebuie să spânzuri doar nemernici răi."
"Dar pe nemernicii răi, trebuie să-i spânzuri"
Ca prim şi ultim fapt, în calitate de şerif al Red Rock-ului,
te condamn, Domergue,
să fii spânzurată până îţi vei da duhul.
Stai puţin, Daisy. Vreau să privesc.
Ce dans frumos !
Chiar că a fost frumos.
Pot să văd scrisoarea de la Lincoln ?
Dragă Marquis...
Sper ca scrisoarea asta să te găsească,
sănătos şi puternic.
Eu sunt bine,
deşi îmi doresc să fi fost mai multe ore într-o zi.
Sunt foarte multe de făcut.
Vremurile se schimbă încet, dar sigur.
Iar oameni ca tine vor face diferenţa.
Succesul tău militar se datorează,
nu doar ţie, ci întregii tale rase.
Sunt foarte mândru de fiecare dată când aud veşti despre tine.
Încă mai avem o cale lungă de parcurs, dar mână în mână,
ştiu că vom ajunge acolo.
Voiam doar să ştii, că eşti în gândurile mele.
Să sperăm că drumurile noastre se vor intersecta în viitor.
Până atunci, rămân prietenul tău.
Bătrâna Mary Todd mă strigă,
deci bănuiesc că e vremea de culcare.
Cu respect, Abraham Lincoln.
"Bătrâna Mary Todd..." A fost un detaliu drăguţ.
Da... Mulţumesc.
Sincronizarea BluRay: dracusorr
Traducerea şi adaptarea: FlorinA/Undergrow