Nitratna filmska vrpca pronađena je 2004. godine.
Digitalno je restaurirana dijelovima duplikat-negativa.
I postojeće su norveške kartice s tekstom iz tog razdoblja.
Izvorna tinta i boja filma rekreirane su.
I. ČIN
Na krajnje udaljenu jalovu otoku živješe izvanredno prosijed čovjek.
Nikad ne bijaše ozlijedio ni čovjeka ni dijete, bilo na kopnu, bilo na moru.
Njegove bi oči možda zabljesnule kad se oluje približavahu.
Ispričat ću vam o Terjeu od početka do kraja.
Na kopnu on nikad ne pronađe spokoj.
Ne. Bolje je živjeti na moćnom, valovitom moru.
Na jesen, kad bi divlje guske letjele na jug, putevi bi im se sreli.
Osjećalo se kao teret na ramenima mornara.
Iza sebe ostaviše svijet svjetlosti i suočiše se s crnom zimom.
Usidriše se i njegovi brodski drugovi otiđoše na ples i pijanku.
Sjetno ih pogleda dok stajaše na vratima brvnare.
Proviri kroz zastore, bijele i čiste.
Njegova žena tamo sjediše prevši, a pokraj nogu
u kolijevci ležaše dijete, rumeno i bucmasto.
Rekoše da je od tog trenutka Terje trijezan.
Pjevaše najradosnije pjesme sa svojom malenom Annom u naručju,
dok mu povlačiše smeđu kosu.
Vrijeme proleti i uskoro dođe ratno doba - 1809. godine.
Do dana današnjeg pričaju se stare priče o teškim godinama.
Luke zatvoriše engleski brodovi, a u unutrašnjosti propadahu usjevi.
Siromašni ljudi umirahu od gladi, imućni bijahu u oskudici.
Dvije mišićave ruke ne bješe dorasle bolesti i smrti.
Terje sjediše dan ili dva.
Potom se otarasiše svoje tuge.
Sjeti se prijatelja, starog i iskrenog - velikog, valovitog mora.
Uze najlakši skif za svoje putovanje do Skagena.
Jedro i jarbol ostavi za sobom, misleći da ne bi bili od pomoći.
Kad vjetrovi jenuše, Terje veslaše morem za suprugu i dijete
u otvorenom čamcu.
Jutlnadski greben možda bijaše teško zaobići,
ali englesku opsadu još i više. Imahu orlove oči.
Nastavit će se.
II. ČIN
Do Fladstranda dospje zdrav i čitav te prikupi svoj teret.
On se spasi, ali važni bijahu njegova supruga i dijete.
Četvrtog dana, pri izlasku sunca, primijeti neko kopno.
Bijaše kod kuće!
Ali se potom smrznuše riječi s njegovih usana!
Greben zvaše se Gosling, istočno od Homborgsunda.
S pramca časnik vikne: „Stani!“.
Držaše veslo kojim probiše trup skifa!
„Daleko u unutrašnjost na kamenitim obalama
sjedi moja supruga na vratima brvnare, čekajući kruh za naše dijete.“
Roniše i plivaše te roniše ponovno.
Na pola metra vode njegov dragocjeni teret potone.
Izvadiše ga iz vode, odvedoše na palubu.
On plakaše, a oni se smijaše.
Terje utihne, bijaše gotovo. Tuga pobijedi.
Mnogo godina provede u zatvoru, neki kažu čak i pet.
Vrat mu se pognu, kosa posijedi, sve zbog maštanja o domu.
Godine 1814. napokon nastupi mir.
Zatvorenici, uključujući Terjea, otiđoše kući u švedskome brodu.
Kod kuće na pristaništu izađe na obalu kao kormilar proglašen od kralja.
Ali šačica poznavaše sjedokosa čovjeka koji otiđe kao mladi pomorac.
Njegova kuća bijaše strančeva. Što se dogodi s njima dvoma?
„Muž ih ostaviše i nitko ne mariše.
Na kraju završe na župnome groblju.“
Nastavit će se.
III. ČIN
Godine prolaziše, a on izbjegavaše ljude na najudaljenijem otoku.
Ali njegove bi oči zabljesnule kad bi valovi udarali o greben.
Ljudi govorahu da je poludio
i nitko se ne usudi prići Terjeu Vigenu.
Jedne vjetrovite noći osvijetljene mjesečinom, kormilari se sjatiše na obalu.
Engleska jedrilica ploviše prema obali, slomljena glavna jedra i floka.
Isplovi brod koji jedriše protiv vjetra.
Kao borac, polagaše moć nad kormilom.
„Učinit ću te bogatim koliko se misao može vinuti
ako nas spasiš od tutnjave vala što pjeni.“
Ali kormilar izgubi krmu i kormilo.
Obrazi mu problijediše, usta se izviše u osmijeh
za dugo traženim i napokon pronađenim.
Jedrilica se nasuka, kraljica mora njegova gospodstva.
„Napustite brod! Na čamce! Gospodaru i lady, za mnom!“
U okrilje, prema Goslingu, njezin pramac usmjeriše.
Kormilo odriješi, trouglasto jedro objesi.
Veslo bijaše zamahivano, kroz dno skifa probi se.
„Anna, moje dijete!“, majka kriknu iz očaja.
Sjedokosi čovjek samo zuriše i zuriše.
Nastavit će se.
IV. ČIN
Oni udaraju! Oni tonu! Ali more je mirno.
„Na sigurnom ste! Potopljeni mali ribarski čamac
s tri bačve ječma drži nas na površini vode, na naše olakšanje!“
Poznavaše mornara dok na koljenima na palubi korvete bijaše.
„Ploviste s lakoćom na svom brodu, dok ja bijaše u čamcu na vesla.
Robijah za svoje, vi ih orobiste od kruha - i ismijaste me.
Za osvetu vrijeme je.
Odmaknite se, gospodaru. Korak više i to će vas stajati supruge i djeteta.“
Ali Terjeovo čelo odavaše mirnoću i jasnoću.
„Terje Vigen opet je svoj.
Dosad moja krv bijaše smrznuta, osvetiti se moram.
„One godine u zatvoru zatrovaše mi srce.
Ali sada je to gotovo, sada poravnasmo račune.“
Kad danje svjetlo sinu, svaki čovjek bijaše spašen.
Jedrilica ležaše najdalje u luci, gospodar i lady dođoše.
„Ne, onaj koji vas spasi bijaše vaša malena beba.“
Jedrilica isplovi prema tjesnacu Hesnes.
Podigoše norvešku zastavu.
Pokraj crkve u daljini vidjeh grob.
Počivaše ondje gdje sunce i vjetar sustigahu mjesto,
i zato trava bijaše tako gusta.
Ali divlje cvijeće izniknuše između.
KRAJ
Prijevod titlova: Dajana Grgurić