Jennifer, bli der!
- Hun kommer! - Løp!
- Pappa? - Det kan være henne.
Layla, vennen, takk og lov. Kom hit, skatt.
- Det er ikke pappaen din. - Matt, du har kjent meg hele livet.
Løp!
Hør på meg! Lag en sirkel med sukkeret og les bønnen. Hører dere?
Flykt! - Vær så snill, ta meg i stedet. Hun er uskyldig!
- Akseptert. - Nei, mamma!
Jennifer, du er så modig. Se på meg.
Vær sterk.
Riv ut hjertet ditt, men beskytt dine tenner.
Over din grav, over dine røtter. Riv ut hjertet ditt, men beskytt dine tenner.
30 ÅR SENERE
Bakdøren din var åpen.
Pater... vil du ha noe å drikke?
Nei, det er bra, takk.
Jeg så Joe i byen her om dagen.
Han ville at jeg skulle fortelle deg at han tenker på deg.
Jeg hilser på Lane nesten hver dag.
Hun er så vakker.
Solen... skinner på henne...
helt perfekt.
Ville du meg noe? Jeg er har mye å gjøre.
Jeg er alltid her for deg, Jen.
Hvis du vil prate.
Snakke? Vil du at jeg skal prate?
Du har det ikke bra, Jen. Du trenger...
Jeg vil at du går herfra.
Jen, du kan ikke bare sitte her inne.
Vær så snill.
- Du kan ikke håndtere dette alene. - Jeg vil at du går herfra.
Du vet hvor du finner meg.
- Æsj, tante Carla. - Det er bare hestemøkk, Corey.
- Prøv å puste gjennom munnen. - Er bestemor bonde?
- Hun pleide å være det. - Kan jeg bli bonde?
Vel, da må du venne deg til lukten, ikke sant?
Kom an. Vi går og hilser på bestemor.
Skal du ta med deg Teddy?
Hei. Og hvem er denne store gutten?
- Hvordan var bilturen? - Bra.
- Hvordan var trafikken? - Bra.
Han er stor nå, hva?
Kan du ikke sette deg her borte hos oss?
Jeg sitter bra her, takk. Har du det?
- Carla? - Hva?
Takk for at du kom. Du vet ikke hvor mye det betyr for meg.
Corey, kan du ikke gå og ta noe å spise i kjøkkenet?
Ja, gjør det. Det er sjokoladekjeks i boksen ved siden av vaskemaskinen.
La oss gjøre det klart, ok? Jeg er her for å hente Coreys fødselsattest.
Det er ikke bra mellom oss, og jeg er ikke her for å leke lykkelige familie.
- Jeg ønsket aldri dette. - Du sendte oss bort.
Jeg hadde ikke noe valg. Om du bare lar meg forklare.
Nei, du får ikke forklare.
Du sendte oss av sted uten engang å fortelle hvorfor.
- Jeg kunne ikke si det. - Nei, for du er en alkoholiker, mamma.
Og jeg og Lane... vi hatet deg.
Vi hatet deg i flere år.
Og siden som en idiot kommer hun tilbake hit en dag
og lar deg ta seg inn i hodet på henne.
Du våger ikke å snakke sånn om søsteren din.
Hva er det med mamma?
Corey, kom hit.
Dere er begge i fare, Carla. Dere må høre på meg.
Corey fyller ti om tre dager og dere må være klare for det som kommer.
Hva snakker du om? Det er ingenting som kommer.
Over din grav, under dine røtter. Riv ut hjertet ditt...
men beskytt dine tenner.
Hold opp, du skremmer ham.
Der ute i jorden under låven...
fins det noe familien vår er bundet til og som vi må være klare for.
- Har du hørt deg selv? - Jeg er døende, Carla.
Og jeg vet ikke hvor lang tid jeg har igjen.
Og du må høre på meg, for jeg vil ikke at noe skal skje dere.
Og Corey, du må forstå hva vi er bundet til.
- Corey, vi henter sakene dine. - Din bestemor Annabelle
døde rett foran øynene mine, og ikke pokker om jeg lar dere gå herfra
uten at dere vet hva som kommer etter dere.
Carla, kan du ikke bare høre på meg? Du var ikke akkurat den perfekte søsteren.
Du lå med din søsters kjæreste mens hun var gravid.
Herregud, er det hva hun har fortalt? Du vet visst ingen ting.
Jeg vil ikke ha deg i Coreys liv. Du skal ikke ha noen kontakt med ham.
Du sendte av sted oss og nå må du være helt alene og se hvordan det føles.
Hei, Joe. Se hvem som er her.
- Hei. - Hei.
Hei, småen.
- Ikke vær sjenert. Det er meg. - Hils.
- Hei. - Hei på deg også.
- Carla skulle akkurat gå. - Gå?
- Men dere kom akkurat hit. - Jeg kan snakke for meg selv, takk.
Jeg kom for å hente fødselsattesten hans, men ikke noe er så enkelt her.
Men det var fint å treffe deg, Joe. - Mamma.
Kom an.
- Vi har ikke sett hverandre på flere år. - Jeg og Corey leter etter fødselsattesten,
vi skal gjøre vårt beste. Dere kan ta en liten spasertur.
Forhåpentligvis har vi funnet den når dere er tilbake, ok?
- Det tar nok ti minutter. - Ok, greit.
Av sted med deg.
Vi ses om en stund.
Kyllinger!
- Du har vel savnet dette stedet? - Ikke egentlig.
Craig sa at han så deg her om dagen i garasjen.
- Han trodde at du så syner. - Craig? Hvordan er det med ham?
Craig...
Feit. Riktig, riktig feit.
Bra.
- Du skulle aldri komme tilbake. - Vel, ting forandrer seg.
Jeg beklager virkelig, Carla.
Angående Lane.
- Hvordan har mammaen din det? - Hun er døende.
- Herregud... - Ikke syns synd på henne, Joe.
Det gjør jeg ikke, jeg bare... Du vet.
- Dere to er ikke akkurat... - Bestevenner som dere to? Koselig.
Jeg har hjulpet til litt i huset siden Lane ble syk.
- Men det gjør oss ikke til bestevenner. - Herregud, hva er det?
Hva holder hun på med? Det er så nedslitt her, fælt.
Matt?
Og Layla. Hei.
Er alt i orden?
- Hvordan har dere det? - Toppen, takk.
- Jeg visste ikke at du var tilbake. - Det er jeg ikke, bare et lite besøk.
Jeg beklager virkelig Moras død.
Jeg kondolerer.
Takk.
- Er mammaen din hjemme? - Ja, hun er hjemme.
- Layla? - Jeg har det bra.
- Det var pinlig. - Syns du?
Han har kommet hit hver eneste dag og til kirken siden det skjedde.
- Hva? Er det sant? - Ja.
Så rart. Han har ikke så mange andre, antar jeg.
Jeg er ikke nedlatende, Jen, men du trenger nok ikke uroe deg.
Vi låste henne inn. Hun kommer ikke til å gjenoppstå så lenge vi beskytter jorden.
Jen, det er over. Det tok slutt da vi var barn.
Du hører ikke på meg. De fyller ti snart og de er i fare.
Jeg har ikke tid til dette, jeg må videre.
- Layla. - Hvorfor leve i fortiden?
Jeg vil ikke tenke på dette, langt mindre prate om det, ok?
Det er over som jeg og Matt sier. Hun kommer ikke til å gjenoppstå igjen!
Slapp av, ok?
Herregud, jeg hadde glemt hvor vakkert det var her.
- Så... trenger du fremdeles en leilighet? - Ja.
Jeg flytter så fort jeg har råd.
Trenger du mer penger, så kan jeg alltids sende mer.
Nei, jeg trenger ikke veldedighet, takk.
Det er ikke veldedighet, jeg er pappaen hans.
Selv om man ikke ser det på ham. Jeg mener...
han vet ikke engang hvem jeg er.
Vi er ikke så like, men han husker ikke engang at jeg tok meg av ham
de første fem årene. Og jeg lovte mammaen hans å ta meg av ham...
rett før hun døde.
Han vet hvem du er. Han er bare sjenert.
Og hele denne situasjonen er litt merkelig for ham.
Men det må den ikke være. Jeg trenger ikke være en fremmed.
Vi har pratet om dette så mange ganger. Du kan ikke flytte herfra
på grunn av din pappas forretning og jeg vil aldri flytte tilbake.
Vel... men du er her nå.
Det er det eneste som betyr noe. Så... blir du?
Bare i kveld? La meg i det minste få tilbringe litt tid med ham.
Hva faen?
Folk snylter visst på mammaen din.
Unnskyld? Du må gå, dette er privat eiendom.
Ja, forsvinn herfra. Opp med deg.
Har dere godteri?
Du har tre sekunder på deg før jeg sleper deg av sted, kom an!
- Han spyttet akkurat på meg. - Er du ok?
Kan du hjelpe meg herfra, kamerat? De vil ringe purken.
Hører du meg?
Du passe på tennene dine.
Det er det siste jeg bekymrer meg for.
Kanskje jeg kan hjelpe deg.
Herregud, har du ranet en bank eller noe?
En tann som belønning.
Hva har du for fetisjer egentlig? Er du tannfeen?
Gi meg tannen din.
Vil du bytte en tann mot penger?
- Hvordan får vi dem ut? - Det er lett.
Sett deg ned.
Vær stille.
- Nei, nei, nei, jeg har ombestemt meg. - Jeg lover at det gjør vondt.
Nei, nei, nei, nei...
To, tre...
- Nei! - Det er bare litt smerte.
- Nei, nei, nei... Jeg har ombestemt meg! - Tre, to, én...
Nei! Nei, nei, nei...
Er alt i orden, mamma?
Hvorfor har du ikke fortalt om dette, mamma?
Det er et utkastelsesbrev.
De har sendt dem i flere måneder.
Gribber. De forsvinner aldri.
Vi har jobbet så hardt for denne eiendommen. Den tilhører oss.
- Den tilhører familien. - Men mamma, det står her at...
du må svare innen 30 dager.
Og det er datert for tre måneder siden. Du kan ikke bare blåse i sånne ting.
- Jeg har det under kontroll. - Det har du vel ikke, mamma?
Se deg rundt. Hele gården holder på å forfalle.
Joe fortalte at rørene er utslitt og se på stallen.
Treet er helt råttent.
Ikke si meg hvordan jeg skal drive gården. Jeg har gjort det siden før du ble født.
- Ja, og det går jo kjempebra. - Du er akkurat som pappaen din.
Du snakker ikke sånn til meg lenger, mamma.
Vet du hva jeg tror? Om vi...
Hvis vi fikser... denne biten her...
så burde vi kunne lede vannet hit.
Hva tror du?
Du vet, da jeg var på din alder pleide pappa å ta meg med til bilverkstedet sitt.
Så at jeg kunne se guttene jobbe med motorene og jeg elsket det.
Duften, og hvordan de virkelig tenkte etter.
Ikke en kontorjobb, du vet der hjernen din råtner.
Det var ekte arbeid, virkelig slit.
- Au! - Hva er det?
Nei...
Det er meg, Matt og Layla da det skjedde.
Jeg var ti da den kom etter meg og jeg er redd den skal jage Corey.
- Hva? - Mamma kalte det 'Tann'.
Den kan bli eller se ut akkurat som man tror at den ser ut
eller vil at det skal se ut.
Vel, du er fremdeles helt sprø.
- Beklager, mamma, men jeg må dra. - Vær så snill, Carla.
Nei, mamma, jeg kan virkelig ikke.
- Hva skjedde akkurat? - Strømmen gikk.
Jeg trodde at du hadde en separat generator.
Ok, jeg må ta Corey herfra.
Corey, hva skjedde?
Jeg mistet en tann.
- Carla, hva er det? - Generatoren er borte.
- Vi fikset takrennen. - Gjorde dere?
Hør her, lysene.
- Hvilke lys? - Akkurat. Det fins ingen lys her.
- Hvorfor virker den ikke? - Ikke din heller?
Jeg fatter ikke hvor et strømbrudd kan påvirke telefonene.
Vet du hva? Vi drar til Matt og henter noen greier. Han sjekker generatoren,
så er strømmen tilbake på kort tid.
- Jen, få ham inn. - Ok, takk.
- Greit, vi tar bilen min. - Kom an.
Hva? Vent litt.
Det er ingen strøm, men lyset i stallen er på.
Snakker om skummelt.
- Har mammaen din hatt en barnefest? - Jeg vet ikke.
Det må være den hjemløse mannen.
Underlig. Kom an.
- Hva er galt med den? - Skal jeg forsøke?
- Hva gjør det for forskjell? - Hva er galt?
Det er greien.
Ingenting.
- Så hva gjør vi nå? - Jeg antar at vi må gå.
Det er fem kilometer. Toppen seks.
- Ser du hva jeg har på føttene? - Det er ingen vits at dere går av sted.
Det er for langt å gå. Joe, du kan sove på sofaen.
Ok, kom an.
- Toppen. - Så ille er det ikke.
Har du det bra?
Hvordan føles tanna?
Er det bedre nå?
- Tante Carla? - Ja, skatt?
Hvorfor er du så sint på bestemor?
- Jeg er ikke sint, men trist. - Er det på grunn av mamma?
Jeg ønsker at du hadde fått mer tid med henne, du hadde elsket henne.
Hvorfor dør folk?
Av alle typer grunner. De blir...
syke og iblant blir de gamle eller trette.
Jeg vil verken bli gammel, trist eller syk.
Jeg tror ikke at du trenger å uroe deg for det på lenge.
- Lover du? - Jeg lover.
Du burde anstrenge deg mer med bestemor. Hun er syk.
Hun har det ikke bra og en dag angrer du kanskje.
Vær så snill Jesus, hør min bønn.
Gjem meg i dine sår og hold meg nær deg.
Beskytt meg fra den onde fienden og kall på meg i dødens time.
Til dine englers fellesskap, der jeg kan synge din pris for dem i evighet.
Amen.
- Er du ferdig med oppgavene dine? - Ja, far.
- Og bedt dine Ave Maria? - Alle ti, far.
Gå og legg deg da.
God natt, barnet mitt.
- Herren er min beskytter. - Det skjer visst framskritt.
Jeg er ikke flink til dette.
Mora...
Mora var alltid den kjærlige.
Mora vil alltid være hos deg.
Sover Shannon fremdeles urolig?
Ja.
Jeg ser til henne på veien ut.
Barnets kjøtt.
Hallo.
Barnet mitt, vet du hvorfor jeg er her?
Nei.
Å...
Min kjære.
Jeg savner deg veldig. Jeg har bedt og bedt...
Bønnene dine ble hørt.
Elsker du Gud, barnet mitt?
Ja, hellige mor.
Frykter du Gud, barnet mitt?
- Ja, hellige mor. - Det burde du.
Jeg vil være god, hellige mor.
Guds barn blir alle født onde.
- Nei. - Han ser alt du skjuler.
Ja, hellige mor.
Vi må rive ut ondskapen.
Hellige mor?
Kom nærmere.
Barns tunger er onde og tennene holder ondskapen varm.
Lukk opp munnen, barnet mitt, så skal vi rense deg.
Du begravde meg ikke dypt nok.
Shannon!
Hva faen, fremdeles ingen dekning?
Uløste mysterier
Legenden om tannfeen
- Herregud! Du skremte meg. - Unnskyld.
- Jeg skulle bare hente litt vann. - Advar meg neste gang, ok?
Jeg har savnet deg.
Jeg var en idiot, jeg vet det. Jeg er lei for det.
Jeg bodde med Lane da...
jeg aldri fikk deg.
Galt, hva?
Fra vi var tenåringer kom jeg alltid inn via bakdøren.
- Du ba meg være stille. - Ja, men vi er ikke barn lenger, hva?
Hvem sier at...
vi ikke kan forsøke igjen?
Joe, du valgte Lane.
Men jeg ville alltid ha deg.
Si at du ikke savnet dette.
Joe, jeg er lei for det, men det betydde ingenting.
Folkens, strømmen er tilbake.
Slapp av. La det være, det er greit.
- Hva skjedde? - Det var meg.
Jeg var klossete, slapp av. - Vil du ha frokost, gutt?
- Strømmen er tilbake. - Jeg går og sjekker generatoren.
Virker viften også?
- Ja, alt kom på samtidig. - Når?
Vi har ikke ledd så lenge, så jeg ville si rett før fem.
Hvis telefonene virker og strømmen er tilbake, burde bilen også virke.
- Skal vi dra? - Vel, vi har det ikke travelt.
Kom, så går vi.
Ikke noe som en god kopp hva?
- Gammel vane er vond å vende. - Unnskyld?
Jeg liker en kopp midt på natten, men kjøkkenet var opptatt.
Hva prøver du å si, mamma?
Vel, du har vært hjemme i knapt fem minutter og alt kastet deg over ham.
Tenk at du ikke gikk gjennom sakene hennes og solgte dem på nettet.
Herregud, det holder! Hvis du må vite, så var jeg med Joe
lenge før Lane engang visste at han eksisterte.
Og da de ble sammen, var jeg helt knust.
Men hun bodde her med deg og jeg visste at jeg ikke kunne gjøre det,
så jeg lot dem være.
Jeg trodde at du likte å ta det du vil, når du vil, der du vil.
Herregud, du forstår ingenting, mamma!
Da de møttes første gangen var han så full at han trodde at jeg var Lane.
Men da var skaden alt skjedd og vi lovte å aldri si det til henne
fordi hun var gravid. Og jeg ville ikke såre henne sånn.
Unnskyld, jeg visste ikke.
Nei, det gjorde du ikke.
Og jeg syns at det er på tide at vi slutter å skylde på hverandre.
Hei, Pauline. Ja.
Hva? Herregud.
Hvor er han nå? Er det hva politiet har sagt?
- Hva skjedde? - Så... Ok, nettopp.
Så ingen tegn på innbrudd, ingen lyder, ingenting.
Hva skjedde?
Jeg forstår.
Ja, vær forsiktig.
Hva har hendt, mamma?
- Mamma! - Kan du hente kåpen min, Corey?
Shannon Robinson er død.
Matts lille jente?
- Hvordan det? - Noen tok seg inn på rommet hennes
- midt på natten og tok tennene hennes. - Herregud...
Hun er tilbake. 'Tann' er tilbake.
Herregud... Vær så snill, ikke dette igjen.
Vent litt.
- Hva faen er 'Tann'? - Shannon Robinson er død.
Faren hennes hjalp meg å drive ondskapen ned i jorden for mange år siden.
Vi har åpenbart mislykkes og den er tilbake for å straffe oss.
Den straffer barna for foreldrenes synder.
Den natten da vi var barn var det jeg, Matt og Layla som tok oss av 'Tann'.
- Mamma, hører du deg selv? - Februar 1983.
Jeg, Matt og Layla drepte den.
Den drepte fire andre inkludert Laylas pappa og bestemoren din.
Vi jaget den inn i låven og brente den levende.
Og nå er den tilbake for å straffe oss ved å skade de vi elsker mest.
Ok, vent litt.
Så denne tingen drepte Shannon... men skadet ikke Matt?
Herregud, Joe, ikke si at du tror henne. Ikke oppmuntre henne!
Vil man skade noen, er det som gjør vondest...
barna deres.
Mamma, ikke noe skal skje Corey, ok?
Layla har en 11 år gammel sønn, Jacob.
Vi må hoppe inn i bilen nå og dra og advare dem, ok?
Dette er bare i hodet ditt. Du har skapt vrangforestillingene for å...
Er det en vrangforestilling at Shannon Robinson er død?
Mamma, jeg vet at du lider og vil skylde på noen for det som skjedde Lane
og at du er sint og vil finne et svar, selv om det ikke fins noe.
- Men du har det ikke bra, mamma. - Jeg er ikke gal.
Se på meg. Se på meg.
Jeg sørger for at du får hjelp. Vi kan skaffe hjelp.
Det er ikke noe du kan gjøre, ok?
Vi klarte det, jeg gjorde det.
- Du har ikke gjort noe. - Det begynner og slutter med meg, ok?
Dette er bundet til familien vår. Hun inngikk et forbund.
Hvem da?
Min oldemor Ivy. Hun startet dette.
Vi holdt på å miste eiendommen, barna sultet og hun var desperat,
så hun inngikk en pakt. Hun tok seg rett inn i djevelens hule og forhandlet
med en heks.
Land og rikdommer i bytte mot den førstefødte.
Men hun holdt aldri løftet, men fortsatte å flykte fra djevelen
og på grunn av det ble lagt en forbannelse på hennes slekt.
Så den kommer tilbake hver generasjon og ødela livet mitt da jeg var ti.
Og derfor... Da du var ni ringte jeg pappaen din og sendte deg og Lane av sted.
Jeg kunne ikke ta noen risikoer, jeg ville ikke se dere bli skadet.
Jeg hadde ikke noe valg, unnskyld. Jeg var nødt til å sende dere bort.
Jeg prøvde å fortelle Lane det, men hun ble syk og vi fikk ikke tid.
Unnskyld...
- Det er ok, mamma. - Jeg er virkelig lei for det.
Hun har sovet hele dagen. Burde jeg vekke henne?
Nei, la henne være. Hun må være utmattet.
Jeg snakket med Dr. Randall, men han er på hjemmebesøk hele dagen.
Han kommer innom senere i kveld. Pater Ruben også.
- Har du hørt noe om Matt ennå? - Han har ikke blitt anmeldt for noe ennå.
Politiet avhører ham fremdeles.
Jeg kan ikke ta inn noe av dette.
Tror du henne?
Jeg tror at hun tror på det.
Da jeg ringte Lane pleide å hun alltid å si at det var bra med mamma.
Men jeg antar at vi aldri var så ærlige mot hverandre.
Nei.
Det virker som en vane blant kvinnene i familien din.
Hvem har ikke hørt om tannfeen? For barn er hun like kjent som julenissen
eller påskeharen og alle fatter greien. Man mister en tann,
man legger den under puten og om morgenen ligger det penger der.
Men hvor kommer hun fra? Opprinnelsen hennes er mye mørkere
enn eventyret får en å tro. Det begynte alt på 1600-tallet med heksen Befana
som ifølge myten tilbød barn mynter i bytte mot deres tenner.
Men på den tiden innebar en tann en invitasjon til djevelen
og ifølge lokale legender kunne man bare holde henne unna med sukker.
Så ville man både holde henne unna og samtidig rense jorden
så var det best å ha tilgang til sukker, fordi man ikke klarer seg
ved bare å være søt. Man trenger sukker for å være trygg.
Det er det jeg har hørt og lest. På et vis holder sukker deg trygg
fra tannfeen Befana. Jeg vet ikke hvorfor, men det er det de sier.
Nettopp... Gud, jeg hater sånt.
Kan du høre meg? For et dumt spørsmål å stille til en maskin.
Ok, jeg vet at jeg ikke er så fin. Håret mitt har sett fælt ut i en uke
og jeg tror ikke at det kommer til å skje.
Hei, Carla.
Hvis du ser på dette, vet du sikkert alt.
Og det betyr også at du har kommet hjem...
og jeg har alltid sagt at du ville komme hjem til slutt, hva?
Jeg håper at du og Corey har det bra.
Herregud, han må være ni nå.
Det er sprøtt hvor fort tiden går, hva?
Hør her, vi har en vane i familien vår å aldri fortelle hvordan vi har det,
så derfor gjør jeg dette.
Først og fremst vil jeg at du skal vite hvor mye jeg elsker deg, Carla.
Jeg vet at du er rotete og har et jævla humør om morgenen,
men jeg elsker deg virkelig.
Og jeg vet at vi hadde en riktig fæl barndom og at du fremdeles er sint.
Og du har all rett å være det, men vet du hva?
Når noen forteller at man skal dø, får man innsikt om det viktige i livet.
Jeg mener... Jeg visste ikke hva blodforgiftning var før jeg fikk det.
Men jeg vil at du gjør noe for meg, ok? Jeg vil at du skal gå videre.
Jeg vil at du slipper det og går videre.
Og... du vet, jeg kom tilbake hit og bodde hos mamma da jeg var gravid
for jeg var ødelagt... og da jeg traff Joe fikk jeg alt jeg trengte.
Og da du kom for å besøke meg, så var du i så dårlig forfatning
og det dro opp alt det for deg.
Jeg vil bare at du skal vite at jeg tilgir deg for det som skjedde med Joe,
det gjør jeg virkelig. Men du må tilgi mamma.
Vær så snill, kan jeg bare be om en ting, så gjør det, hun er den eneste du har.
Jeg vet at hun er riktig fæl, og du kan ikke forandre fortiden,
men du kan forandre framtiden. Nå høres jeg ut som et dårlig boyband.
Skap en framtid og du skal vite at jeg er her...
og at jeg våker over deg og smiler mot deg.
Og jeg elsker deg, ok?
Det gjør jeg. Jeg elsker deg.
Hvis hånden din ikke rører skjermen nå, blir jeg forbannet.
Helvete...
Jennifer, jeg må prate med deg nå!
Jennifer! Jennifer, jeg må prate med deg nå!
- Hvor er hun?! - Matt, rolig! Hun sover.
Det blåser jeg i! Hent henne nå!
Matt, det er ingen fare. Det er bare Joe.
Vet du hva de tror?
Vet du hva politiet tror? De tror at jeg drepte min lille jente.
De tror at jeg slo ut tennene på henne. På min lille jente!
- Matt, jeg er virkelig lei for det. - Du gjorde dette.
Du og familien din. Ondskapen fins her. Jeg kjenner stanken av den!
Du skal få svi for dette. Du og familien din skal få svi
i dette livet eller det neste.
- Vi må stoppe dette. - Tror du at du kan beskytte barnebarnet?
- Han er død. Dere er alle døde. - Nå holder det, Matt!
- Det var vi alle. Du, jeg og Layla. - Vi var barn.
Det slutter ikke om vi ikke stopper det. Ellers vil andre barn
- møte samme skjebne som Shannon. - Våg ikke å nevne hennes navn.
Du har tatt familien min fra meg.
Jeg vil ikke la deg vanære minnet hennes også.
Matt, vent. Matt!
La ham være.
Vi må... Jeg vet ikke. Vi må hente Layla.
Jen, er du ok? Jen?
Jen, er du ok?
Layla?
Hvorfor skriker du?
Denne teite jævla tingen virker aldri, og når den gjør det
virker den bare i 10 sekunder.
- Hva ler du av? - Han gjorde ikke noe, så la ham være.
Jeg sverger ved gud at ikke noe virker her inne.
Skrot. Bare en masse skrot overalt.
- Mamma, får jeg leke med padden? - Ikke før du har gjort det jeg ba deg om,
- for tre timer siden. - Jeg gjorde jo det!
Jacob, gå inn på rommet ditt.
- En av mammas menn kommer straks. - Du trenger ikke være et sånt svin.
Som om han ikke vet hvor du får pengene dine fra.
Mamma din er billig.
Ser det ut som om den er tatt ut? Tror du jeg er dum?
Ja, og stygg.
- Hva sa du akkurat, din lille dritt? - Hugh, la ham være.
- Jeg har vondt i hodet. - 'Jeg har vondt i hodet.'
'Jeg kan ikke ta ut søpla eller gå til skolen.'
Alt jeg hører er unnskyldninger.
Dere er et par slusker.
Hvorfor flytter du ikke da?
- Det ønsker du, hva? - Hugh, det holder, ok?
- Gutten må lære respekt. - For deg? Du er en spøk.
Hugh.
Hvorfor behandler du meg sånn? Tar jeg meg ikke av dere begge?
Jo, det gjør du. Du tar deg av oss så godt.
Du er så snill mot oss.
Du er skatten min, og ingen gjør skatten min noe.
Hva skulle jeg gjort uten deg?
- Hallo, Jacob. - Hallo.
Jeg liker tegningene dine.
- Shannon, hvordan kom du inn? - Hugh slapp meg inn.
Nei, det gjorde han ikke.
Jeg vil aldri forlate deg. Du er det beste som noensinne har hendt meg.
Hva skulle du gi meg for et kyss, Jacob?
Jeg har ikke noe annet.
Smil.
- Hva? - Smil for meg, Jacob.
Du har et herlig smil.
Du høres ikke ut som Shannon.
Vær så snill, for min skyld. Smil.
Du har så fine tenner, Jacob. Jeg vil ha dem.
- Hva? - En tann.
En tann mot et kyss.
Vent, jeg forstår ikke.
Det kommer du til.
Kom an, gass på litt, mamma. Du kan veiene bedre enn jeg.
Og du ringer Matt med en gang og ber ham dra hjem til Layla nå.
Vær så god. Dra den i deg.
- Har du mer? - Layla, hva er det med deg?
- Du sniffer det som om det var sorbet. - Det er ok.
Kan du se til ham?
Har du pisset på deg nå igjen?
Skynd deg.
Hva faen?
Hugh?
Hugh, hva er det som skjer?
Nei!
Layla, det er Jen. Layla, hvor er du?
- Det er noe som ikke stemmer. - Døren ser ikke låst ut.
- Hvor er det? Der inne? - Vi går inn sammen, ok?
Ja, kom nå.
Layla?
Vis deg selv, demon!
Om jeg enn skulle vandre i dødsskyggens dal, frykter jeg ikke noe ondt.
Dumme lille gutt.
Nei, det er ikke Matt du vil ha, men meg.
- Hvem som helst bortsett fra Matt. - Og ditt avkom.
Shannon.
Hvorfor lot du meg dø?
Vi må få den ut i det åpne. Det er for mange skygger her inne.
- Elsker du meg ikke? - Farens synder.
Fort, vi må få den ut! Matt, skynd deg!
- Shannon... - Matt!
Kommer jeg til himmelen, Joe?
Du skal ingen steder, kamerat.
Ingenting skal skje deg, ok? Ikke så lenge jeg er her.
Jeg sverger at jeg ikke lar noe skje deg.
Ok.
Du kan kalle meg pappa om du vil.
Pappa.
Ta hva som helst. Vi tar med hva som helst, ok?
Sukker.
- Hva skjedde? - Matt er død.
- Vi var ikke sterke nok. - Død?
Vi må ringe politiet.
Det er ikke noe politiet kan gjøre. Ta fram alt som inneholder sukker.
Hent parafin og filler, ok? Vi har brent henne tidligere
og vi skal gjøre det igjen, men for godt denne gangen. Forstått?
Dette tar slutt i kveld.
Hva skjer?
Vi trenger alt vi har.
Er det alt? Vi må fylle dem med brus nå, ok?
- Jeg vet ikke engang hva jeg ser etter. - Filler, parafin, alt som brenner!
Men det er ikke noe her, det var pappas saker! Det er bare en masse skrot her.
- Hun lever som en loffer! - Hva er det for noe?
- Vet ikke, det er vanskelig å forklare. - Jeg visste at dere ville bli min død!
Hei...
Du er ikke alene. Vi kjemper mot dette sammen.
Jeg er glad du er her.
- Gjem deg der borte. - Fort, skatt.
Hva gjør du her?
Jeg hørte akkurat Matts beskjeder.
Han pratet tøv og sa at han skulle komme hit.
Matt er død. Akkurat som Layla Hodgson.
Det er noe på vei hit og at du er her, øker ikke sjansene våre for å overleve.
Herregud, er Layla død? Og Jacob?
Dere må reise, pater. Dette er ikke din kamp.
Kirken. Vi kan gjemme oss der og ringe politiet.
Den har store, tunge dører. Det dere flykter fra kommer ikke inn der så lett.
- Nei, jeg drar ikke herfra. - Carla, hør.
Hør på pateren. Vi er for eksponerte her ute.
Det er for mange innganger. Den kan komme fra hvor som helst.
Vi har ikke alltid vært enige, men vil du ha min hjelp...
- så tilbyr jeg beskyttelse. - Greit, men da må vi skynde oss.
Vi må pakke bilen nå.
Kom an.
Jeg kan ikke fatte at vi bevæpner oss med godteri.
Det er tåpelig. Jeg vet at det blir sagt at sukker dreper, men se på oss.
Jeg vet det.
- Hva pokker er galt med denne? - Jeg skal hente min der inne.
Nei, Carla.
Still dere bak meg! Bak meg!
Godt jobbet, småen.
Faen også...
Kom an.
Pater?
Hallo?
Hei.
Vent!
Hva gjør du?
Hallo?
Hva gjør du?
Er du ok?
- Du må fryse. - Bare én igjen.
For noen fine tenner du har. Jeg tror at hun vil elske dem.
Vil du at jeg hjelper deg?
Herregud, hva trenger jeg?
Herregud...
Hun liker ikke lys.
Fyrstikker. Ok, ok...
Ja!
Bort fra dem, din tispe.
Hei!
Vil du ha tennene mine, tispe? Kom og ta dem.
Kom an!
Hva holder du på med? Mamma, vi må dra nå!
- Det er et valg. - Hvilket valg?
'Tann' er et valg. Jeg tror ikke at hun visste hva hun bega seg inn på.
- Hva? - 'Tann' gir deg et valg.
Enten blir man henne eller så må man ofre barnet sitt.
Og hvilken mor ofrer barnet sitt?
Og selv om man blir henne, må man jage de man elsker.
Det er et trick. 'Tann' er en ond fe.
- Jeg elsker deg. - Joe, få henne ut! - Nei!
Nei!
Nei! Nei!
Nei!
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com