Jennifer, stanna där!
- Hon kommer! - Spring!
- Pappa? - Det kanske är hon.
Älskade Layla, tack gode Gud. Kom hit, hjärtat.
- Det är inte din pappa. - Matt, du har ju känt mig hela livet.
Spring!
Lyssna på mig! Gör en cirkel med sockret och läs bönen. Hör ni det?
Fly! - Snälla, ta mig istället. Hon är oskyldig!
- Accepterat. - Nej, mamma!
Jennifer, du är så modig. Titta på mig.
Var stark.
Slit ut ditt hjärta, men skydda dina tänder.
Ovanför din grav, över dina rötter.
Slit ut ditt hjärta, men skydda dina tänder.
Ovanför din grav, över dina rötter. Slit ut ditt hjärta, men skydda dina tänder.
Ovanför din grav, över dina rötter. Slit ut ditt hjärta, men skydda dina tänder...
30 år senare
Din bakdörr var öppen.
Fader... vill ni ha något att dricka?
Nej, det är bra, tack.
Jag såg Joe i stan häromdagen.
Han ville att jag skulle berätta för dig att han tänker på dig.
Jag hälsar på Lane nästan varje dag.
Hon är så vacker.
Solen... skiner på henne...
helt perfekt.
Ville ni mig något? Jag är rätt upptagen.
Jag är alltid här för dig, Jen.
Om du vill prata.
Prata? Vill ni att jag ska prata?
Du mår inte bra, Jen. Du behöver...
Jag vill att ni går härifrån.
Jen, du kan inte bara sitta härinne.
Snälla.
- Du kan inte hantera det här själv. - Jag vill att ni går härifrån.
Du vet var jag finns.
- Usch, moster Carla. - Det är bara hästbajs, Corey.
- Försök andas genom munnen. - Är mormor bonde?
- Hon brukade vara det. - Kan jag bli bonde?
Tja, i så fall måste du vänja dig vid lukten, visst?
Kom nu. Vi går och hälsar på mormor.
Ska du ta med dig Teddy?
Hej. Och vem är den här stora killen?
- Hur var bilfärden? - Bra.
- Hur var trafiken? - Bra.
Han är stor nu, visst?
Kan du inte sätta dig härborta hos oss?
Jag sitter bra här, tack. Har du det?
- Carla? - Vad?
Tack för att du kom. Du vet inte hur mycket det betyder för mig.
Corey, kan du inte gå och ta något att äta i köket?
Ja, gör det. Det finns chokladkakor i burken bredvid tvättmaskinen.
Låt oss klargöra det här, okej? Jag är här för att hämta Coreys födelsebevis.
Det är inte bra mellan oss, och jag är inte här för att leka lyckliga familjen.
- Jag önskade aldrig det här. - Du skickade iväg oss.
Jag hade inget val. Om du bara låter mig förklara.
Nej, du får inte förklara.
Du skickade iväg oss utan att ens berätta varför.
- Jag kunde inte göra det. - Nej, för att du är en alkis, mamma.
Och jag och Lane... hatade dig så mycket.
Vi hatade dig i flera år.
Och sen likt en idiot kommer hon tillbaka hit en dag
och låter dig ta sig in i huvudet på henne.
Våga inte tala om din syster på det viset!
Vad är det med mamma?
Corey, kom hit.
Ni är båda i fara, Carla. Ni måste lyssna på mig.
Corey fyller tio om tre dar och ni måste göra er beredda på det som kommer.
Vad pratar du om? Det är inget som kommer.
Ovanför din grav, under dina rötter. Slit ut ditt hjärta...
men skydda dina tänder.
Sluta, du skrämmer honom.
Därute i jorden under ladan...
finns det något vår familj är förbundet till och som vi måste vara redo för.
- Hör du själv hur du låter? - Jag är döende, Carla.
Och jag vet inte hur långt jag har kvar.
Och du måste lyssna på mig, för jag vill inte att något händer er.
Och Corey, du måste förstå vad vi är förbundna till.
- Corey, vi hämtar dina saker. - Din mormor Annabelle
dog rätt framför mina ögon och jag är fördömd om jag låter er gå härifrån
utan att ni vet vad som kommer efter er.
Carla, kan du inte bara lyssna på mig? Du var ju inte den bästa systern precis.
Du låg med din systers pojkvän när hon var gravid.
Herregud, är det vad hon berättat? Du vet visst ingenting.
Jag vill inte ha dig i Coreys liv. Du ska inte ha någon kontakt med honom.
Du skickade iväg oss och nu måste du vara helt själv och se hur det känns.
Hej, Joe. Se vem som är här.
- Hej. - Hej.
Hej, lillen.
- Var inte blyg. Det är jag. - Hälsa.
- Hej. - Hej på dig med.
- Carla skulle precis gå. - Gå?
- Men du kom ju precis hit. - Jag kan tala för mig själv, tack.
Jag kom för att hämta hans födelsebevis, men inget är någonsin enkelt här.
Men det var kul att träffa dig, Joe. - Mamma.
Kom igen.
- Vi har ju inte träffats på flera år. - Jag och Corey letar efter födelsebeviset,
vi ska göra vårt bästa. Ni två kan väl ta en liten promenad.
Förhoppningsvis har vi hittat det när ni är tillbaka, okej?
- Det tar nog tio minuter. - Okej, visst.
Iväg med dig.
Vi ses om en stund.
Kycklingar!
- Du har väl saknat det här stället? - Inte direkt.
Craig sa att han såg dig häromdan i garaget.
- Han trodde att du såg syner. - Craig? Hur är det med honom?
Craig...
Fet. Riktigt, riktigt fet.
Bra.
- Du skulle ju aldrig komma tillbaka. - Tja, saker förändras.
Jag beklagar verkligen, Carla.
Beträffande Lane.
- Hur mår din mamma? - Hon är döende.
- Herregud... - Tyck inte synd om henne, Joe.
Det gör jag inte, jag bara... Du vet.
- Ni två är inte precis... - Bästisar som ni två? Mysigt.
Jag har hjälp till lite i huset sen Lane blev sjuk.
- Men det gör oss inte till bästisar. - Herregud, vad är det där?
Vad håller hon på med? Det är så sunkigt här, hemskt.
Matt?
Och Layla. Hej.
Allt väl?
- Hur mår ni? - Toppen, tack.
- Jag visste inte att du flyttat tillbaka. - Det har jag inte, bara ett litet besök.
Jag beklagar verkligen Moras död.
Mina kondoleanser.
Tack.
- Är din mamma hemma? - Ja, hon är hemma.
- Layla? - Jag mår bra.
- Det där var skumt. - Tycker du?
Han har kommit hit varenda dag och till kyrkan sen det hände.
- Vad? Är det sant? - Ja.
Så märkligt. Han har inte så många andra, antar jag.
Jag raljerar inte, Jen, men du behöver nog inte oroa dig.
Vi låste in henne. Hon kommer inte att återuppstå så länge vi skyddar marken.
Jen, det är över. Det tog slut när vi var barn.
Ni lyssnar inte på mig. De fyller tio snart och de är i fara.
Jag har inte tid för det här, jag måste vidare.
- Layla. - Varför leva i det förflutna?
Jag vill inte tänka på det här, än mindre prata om det, okej?
Det är över som jag och Matt säger Hon kommer inte att återuppstå igen!
Oroa dig inte, okej?
Herregud, jag hade glömt hur vackert det var här.
- Så... behöver du fortfarande en lägenhet? - Ja.
Jag flyttar så fort jag har råd.
Behöver du mer pengar, så kan jag alltid skicka mer.
Nej, jag behöver ingen välgörenhet, tack.
Det är inte välgörenhet, jag är hans pappa.
Även om man inte ser det på honom. Jag menar...
han vet inte ens vem jag är.
Vi är inte så lika, men han minns inte ens att jag tog hand om honom
under de första fem åren. Och jag lovade hans mamma att ta hand om honom...
strax innan hon dog.
Han vet vem du är. Han är lite blyg bara.
Och hela den här situationen är lite märklig för honom.
Men det måste det inte vara. Jag behöver inte vara nån främling.
Vi har gått igenom det här så många gånger. Du kan inte flytta härifrån
på grund av din pappas affärsverksamhet och jag kommer aldrig flytta tillbaka.
Tja... men du är här nu.
Det är det enda som betyder något. Så... stannar du?
Bara ikväll? Låt mig åtminstone få spendera lite tid med honom.
Vad fan?
Folk snyltar visst på din mamma.
Ursäkta? Ni måste gå, det här är privat mark.
Ja, försvinn härifrån. Upp med dig.
Har ni godis?
Du har tre sekunder på dig innan jag släpar iväg dig själv, kom igen!
- Han spottade precis på mig. - Är du okej?
Kan du hjälpa mig härifrån, kompis? De kommer att ringa snuten.
Hör du mig?
Du måste ta hand om dina tänder.
Det är det sista jag oroar mig för.
Jag kanske kan hjälpa dig.
Herrejävlar, har du rånat en bank eller nåt?
En tand som belöning.
Vad har du för fetischer egentligen? Ä du tandfen eller vad?
Ge mig en tand.
Vill du byta en tand mot pengar?
- Hur får vi ut dem? - Det är lätt.
Sätt dig ner.
Var tyst.
- Nej, nej, nej, jag har ångrat mig. - Det kommer förstås att göra ont.
Nej, nej, nej, nej...
Två, tre...
- Nej! - Det är bara lite smärta.
- Nej, nej, nej... Jag har ångrat mig! - Tre, två, ett...
Nej! Nej, nej, nej...
Allt väl, mamma?
Varför har du inte berättat om det här, mamma?
Det är en vräkningsorder.
De har skickat ut dem i flera månader.
Gamar. De försvinner aldrig.
Vi har jobbat så hårt för den här marken. Den tillhör oss.
- Den tillhör familjen. - Men mamma, det står här att...
du måste svara inom 30 dagar.
Och det skickades ut för tre månader sen. Du kan inte bara strunta i såna här saker.
- Jag har det under kontroll. - Det har du väl inte, mamma?
Se dig omkring. Hela gården håller på att förfalla.
Joe berättade att stammarna är paj och se på stallet.
Trät är helt ruttet.
Berätta inte hur jag ska sköta gården. Jag har gjort det sen innan du föddes.
- Ja, och det verkar ju gå jättebra. - Du är precis som din pappa.
Du talar inte så till mig längre, mamma.
Vet du vad jag tror? Om vi...
Om vi lagar... den här biten här...
så borde vi kunna leda vattnet hit.
Vad tror du?
Du vet, när jag var i din ålder brukade min pappa ta mig till sin bilverkstad.
Så att jag kunde se killarna jobba med motorerna och jag älskade det.
Doften, och hur de verkligen tänkte efter.
Inte nåt kontorsjobb, du vet där ens hjärna ruttnar.
Det var riktigt arbete, verkligt kneg.
- Aj! - Vad är det?
Nej...
Det där är jag, Matt och Layla när det hände.
Jag var tio när det kom efter mig och jag är orolig att det ska jaga Corey.
- Vad? - Mamma kallade det 'Tand'.
Det kan bli eller se ut precis som man tror att det ser ut
eller vill att det ska se ut.
Tja, du är fortfarande helt knäpp.
- Ledsen, mamma, men jag måste dra. - Snälla, Carla.
Nej, mamma, jag kan verkligen inte.
- Vad hände precis? - Strömmen gick.
Jag trodde att du hade en separat generator.
Okej, jag måste ta Corey härifrån.
Corey, vad hände?
Jag tappade en tand.
- Carla, vad är det? - Generatorn är borta.
- Vi lagade stuprännan. - Gjorde ni?
Hör på, lamporna.
- Vilka lampor? - Precis. Det finns inga lampor här.
- Varför fungerar den inte? - Inte din heller?
Jag fattar inte hur ett strömavbrott kan påverka telefonerna.
Vet ni vad? Vi drar till Matt och hämtar lite grejer. Han kollar generatorn
så är strömmen tillbaka på nolltid.
- Jen, ta in honom. - Okej, tack.
- Visst, vi tar väl min bil. - Kom nu.
Vad? Vänta lite.
Det finns ingen ström, men lampan i stallet är på.
Snacka om kusligt.
- Har din mamma ordnat ett barnkalas? - Jag vet inte.
Det måste vara den hemlösa mannen.
Märkligt. Kom nu.
- Vad är det för fel på den? - Ska jag försöka?
- Vad gör det för skillnad? - Vad är det för fel?
Det är grejen.
Inget alls.
- Så vad gör vi nu? - Jag antar att vi får gå.
Det är fem mil. Sex och en halv som mest.
- Ser du vad jag har på fötterna? - Det är ingen idé att ni ger er iväg.
Det är för långt att gå. Joe, du kan sova på soffan.
Okej, kom nu.
- Toppen. - Så illa är det inte.
Har du det skönt?
Hur känns tanden?
Är det bättre nu?
- Moster Carla? - Ja, älskling?
Varför är du så arg på mormor?
- Jag är inte arg, utan ledsen. - Är det på grund av mamma?
Jag önskar att du spenderat mer tid med henne, du hade älskat henne.
Varför dör folk?
Av alla sorters anledningar. De blir...
sjuka och ibland blir de gamla eller trötta.
Jag vill varken bli gammal, ledsen eller sjuk.
Jag tror inte att du behöver oroa dig för det på länge.
- Lovar du? - Jag lovar.
Du borde anstränga dig mer med mormor. Hon är sjuk.
Hon mår inte bra och en dag kanske du ångrar dig.
Snälla Jesus, hör min bön.
Göm mig i dina sår och håll mig nära dig.
Skydda mig från den onda fienden och kalla på mig i dödens timme.
Till dina änglars gemenskap, där jag kan sjunga till din lov för dem för evigt.
Amen.
- Är du klar med dina uppgifter? - Ja, far.
- Och bett dina Ave Maria? - Alla tio, far.
Gå och lägg dig i så fall.
God natt, mitt barn.
- Herren är min beskyddare. - Det sker visst framsteg.
Jag är inte bra på det här.
Mora...
Mora var alltid den ömsinte.
Mora kommer alltid att finnas hos dig.
Sover Shannon fortfarande oroligt?
Ja.
Jag tittar till henne på vägen ut.
Barnets kött.
Hej.
Mitt barn, vet du varför jag är här?
Nej.
Åh...
Min kära.
Jag saknar dig så mycket. Jag har bett och bett...
Dina böner blev hörda.
Älskar du Gud, mitt barn?
Ja, heliga moder.
Fruktar du Gud, mitt barn?
- Ja, heliga moder. - Det borde du.
Jag vill vara god, heliga moder.
Guds barn föds alla onda.
- Nej. - Han ser allt du döljer.
Ja, heliga moder.
Vi måste slita ut ondskan.
Heliga moder?
Kom närmare.
Barns tungor är onda och tänderna håller ondskan varm.
Öppna munnen, mitt barn, så ska vi rena dig.
Du begravde mig inte tillräckligt djupt.
Shannon!
Vad fan, fortfarande ingen täckning?
Olösta mysterier
Legenden om tandfen
- Herregud! Du skrämde mig. - Förlåt.
- Jag skulle bara hämta lite vatten. - Varna mig nästa gång, okej?
Jag har saknat dig.
Jag var en idiot, jag vet. Jag är ledsen.
Jag bodde med Lane då...
jag aldrig fick dig.
Galet va?
Från det att vi var tonåringar tog jag mig alltid in via bakdörren.
- Du sa att jag skulle vara tyst. - Ja, men vi är inte barn längre, visst?
Vem säger att...
vi inte kan försöka igen?
Joe, du valde Lane.
Men jag ville alltid ha dig.
Säg att du inte saknat det här.
Joe, jag är ledsen, men det där betydde ingenting.
Hörni, strömmen är tillbaka.
Oroa dig inte. Lämna det bara, det är okej.
- Vad har hänt? - Det var jag.
Klumpig bara, oroa dig inte. - Vill du ha frukost, grabben?
- Strömmen är tillbaka. - Jag går och kollar generatorn.
Fungerar fläkten också?
- Ja, allt gick på samtidigt. - Vilken tid?
Vi har inte skattat så länge, så jag skulle säga strax innan fem.
Om telefonerna fungerar och strömmen är tillbaka borde bilen också fungera.
- Ska vi åka? - Tja, vi har inte bråttom direkt.
Kom så sticker vi.
Det var ingen god kopp va?
- Gamla vanor är svåra att bryta. - Ursäkta?
Jag har inget emot en kopp mitt i natten, men köket var upptaget.
Vad försöker du säga, mamma?
Tja, du har varit hemma i knappt fem minuter och redan kastat dig på honom.
Jag är överraskad att du inte gick igenom hennes saker och sålde dem på nätet.
Herregud, det räcker! Om du måste veta, så var jag med Joe
långt innan Lane ens visste att han existerade.
Och när de blev ihop var jag helt förstörd.
Men hon bodde här med dig och jag visste att jag inte kunde göra det
så jag lät dem vara.
Jag trodde att du tyckte om att ta det du vill, när du vill, där du vill det.
Herregud, du fattar visst ingenting, mamma!
När de träffades första gången var han så full att han trodde att jag var Lane.
Men då var skadan redan skedd och vi lovade att aldrig berätta det för henne
då hon var gravid. Och jag ville inte såra henne.
Förlåt, jag visste inte.
Nej, det gjorde du inte.
Och jag tycker att det är på tiden att vi slutar skylla på varandra jämt.
Hej, Pauline. Ja.
Vad? Herregud.
Var är han nu? Är det vad polisen sagt?
- Vad har hänt? - Så... Okej, just det.
Så inget tecken på inbrott, inga ljud, ingenting.
Vad har hänt?
Jag förstår.
Ja, ta hand om dig.
Vad har hänt, mamma?
- Mamma! - Kan du hämta min rock, Corey?
Shannon Robinson är död.
Matts flicka?
- Hur då? - Nån tog sig in på hennes rum
- mitt i natten och drog ut hennes tänder. - Herregud...
Hon är tillbaka. 'Tand' är tillbaka.
Herregud... Snälla, inte det här igen.
Vänta lite.
- Vad fan är 'Tand'? - Shannon Robinson är död.
Hennes pappa hjälpte mig att få ner ondskan i jorden för många år sen.
Vi har uppenbarligen misslyckats och det är tillbaka för att staffa oss.
Det straffar barnen för föräldrarnas synder.
Den natten när vi var barn var det jag, Matt och Layla som tog hand om 'Tand'.
- Mamma, hör du hur du själv låter? - Februari 1983.
Jag, Matt och Layla dödade det.
Det dödade fyra andra inklusive Laylas pappa och din mormor.
Vi jagade in det i ladan och brände det levande.
Och nu är det tillbaka för att straffa oss genom att skada de vi älskar mest.
Okej, vänta lite.
Så den här saken dödade Shannon... men skadade inte Matt?
Herregud, Joe, säg inte att du tror henne. Uppmuntra henne inte!
Vill man skada någon är det som gör ondast...
deras barn.
Mamma, inget kommer att hända Corey, okej?
Layla har en 11 år gammal son, Jacob.
Vi måste hoppa in i bilen nu och åka och varna dem, okej?
Det här är bara i ditt huvud. Du har skapat de här föreställningarna för att...
Är det en föreställning att Shannon Robinson är död?
Mamma, jag vet att du lider och vill skylla på någon för det som hände Lane
och att du är arg och vill finna ett svar, trots att det inte finns något.
- Men du mår inte bra, mamma. - Jag är inte galen.
Se på mig. Se på mig.
Jag ser till att du får hjälp. Vi kan skaffa hjälp.
Det finns inget du kan göra, okej?
Vi gjorde det, jag gjorde det.
- Du har inte gjort någonting. - Det börjar och slutar med mig, okej?
Det här är förbundet till vår familj. Hon ingick ett förbund.
Vem då?
Min mormors mor Ivy. Hon startade det här.
Vi höll på att bli av med vår mark, barnen svalt och hon var desperat,
så hon ingick en pakt. Hon tog sig rätt in i djävulens håla och förhandlade
med en häxa.
Land och rikedomar i utbyte mot den förstfödde.
Men hon höll aldrig löftet, utan fortsatte att fly från djävulen
och på grund av det lades en förbannelse på hennes släkt.
Så det kommer tillbaka varje generation och förstörde mitt liv när jag var tio.
Och därför... När du var nio ringde jag din pappa och skickade iväg dig och Lane.
Jag kunde inte ta några risker, då jag inte ville se er bli skadade.
Jag hade inget val, förlåt mig. Jag var tvungen att skicka iväg er.
Jag försökte berätta det för Lane, men hon blev sjuk och vi fick inte tid.
Förlåt mig...
- Det är okej, mamma. - Jag är verkligen ledsen.
Hon har sovit hela dan. Borde jag väcka henne?
Nej, låt henne vara. Hon måste vara utmattad.
Jag talade med dr Randall, men han jobbar hemifrån hela dan.
Han kommer förbi senare ikväll. Fader Ruben med.
- Har du hört något om Matt än? - Han har inte anmälts för något än.
Polisen förhör honom fortfarande.
Jag kan inte ta in något av det här.
Tror du henne?
Jag tror att hon tror på det.
När jag ringde Lane brukade hon alltid säga att det var bra med mamma.
Men jag antar att vi aldrig var så ärliga mot varandra.
Nej.
Det tycks vara en vana bland kvinnorna i er familj.
Vem har inte hört talas om tandfen? För barn är hon lika känd som tomten
eller påskharen och alla fattar grejen. Man tappar en tand,
man lägger den under kudden och på morgonen ligger det pengar där.
Men var kommer hon ifrån? Hennes ursprung är mycket mörkare
än sagan får en att tro. Det började redan på 1600-talet med häxan Befana
som enligt myten erbjöd barn mynt i utbyte mot deras tänder.
Men på den tiden innebar en tand en inbjudan till djävulen
och enligt lokala legender kunde man bara mota bort henne med socker.
Så ville man både mota bort henne och samtidigt rena jorden
så var det bäst att ha tillgång till socker, då man inte klarar sig
genom att bara vara gullig. Man behöver socker för att vara säker.
Det är åtminstone vad jag hört och läst. På nåt sätt håller socker en säker
från tandfen Befana. Jag vet inte varför, men det är vad de säger.
Just det... Gud, vad jag hatar sånt här.
Kan ni höra mig? Vilken dum fråga att ställa till en dator.
Okej, jag vet att jag inte är så snygg. Mitt hår har sett hemskt ut i en vecka
och jag tror inte att det kommer att hända.
Hej, Carla.
Om du tittar på det här vet du säkert redan.
Och det innebär även att du kommit hem...
och jag har ju alltid sagt att du skulle komma hem till slut, visst?
Jag hoppas att du och Corey mår bra.
Herregud, han måste vara nio nu.
Tja... Det är galet hur snabbt tiden går, visst?
Lyssna, vi har en vana i vår familj att aldrig berätta hur vi mår,
så därför gör jag så här.
Först och främst vill jag att du ska veta hur mycket jag älskar dig, Carla.
Jag vet att du är stökig och har ett jäkla humör på morgnarna
men jag älskar dig verkligen.
Och jag vet att vi hade en riktigt hemsk barndom och att du fortfarande är arg.
Och du har all rätt att vara det, men vet du vad?
När något berättar att man ska dö får man insikt om det viktiga i livet.
Jag menar... Jag visste själv inte vad blodförgiftning var förrän jag fick det.
Men jag vill att du gör något för mig, okej? Jag vill att du går vidare.
Jag vill att du släpper det och går vidare.
Och... du vet, jag kom tillbaka hit och bodde hos mamma när jag var gravid
då jag var trasig... och när jag träffade Joe fick jag allt jag behövde.
Och när du kom för att besöka mig, så var du i så dåligt skick
och det drog upp allt det där för dig.
Jag vill bara att du ska veta att jag förlåter dig för det som hände med Joe,
det gör jag verkligen. Men du måste förlåta mamma.
Snälla, ska jag bara be dig om en sak, så gör det, för hon är den enda du har.
Jag vet att hon är riktigt hemsk, och du kan inte förändra det förflutna
men du kan förändra framtiden. Nu låter jag som en kasst pojkband.
Lyssna, snälla skapa dig en framtid och du ska veta att jag finns här...
och att jag vakar över dig och ler mot dig.
Och jag älskar dig, okej?
Det gör jag. Jag älskar dig.
Om din hand inte nuddar skärmen nu blir jag förbannad.
Jäklar...
Jennifer, jag behöver prata med dig nu!
Jennifer! Jennifer, jag behöver prata med dig nu!
- Var är hon?! - Matt, lugn! Hon sover.
Det struntar jag i! Hämta henne nu!
Matt, det är ingen fara. Det är bara Joe.
Vet du vad de tror?
Vet du vad polisen tror? De tror att jag dödade min lilla flicka.
De tror att jag slog ut tänderna på henne. På min lilla flicka!
- Matt, jag är verkligen ledsen. - Du gjorde det här.
Du och din familj. Ondskan finns här. Jag känner stanken av den!
Du kommer att få betala för det här. Du och din familj kommer att få betala
i det här livet eller nästa.
- Vi måste stoppa det här. - Tror du att du kan skydda ditt barnbarn?
- Han är död. Ni är alla döda. - Det räcker nu, Matt!
- Det var vi alla. Du, jag och Layla. - Vi var barn.
Det slutar inte om vi inte stoppar det. Annars kommer andra barn
- gå samma öde till mötes som Shannon. - Våga inte nämna hennes namn.
Du har tagit min familj ifrån mig.
Jag tänker inte låta dig vanära hennes minne också.
Matt, vänta. Matt!
Låt honom vara.
Vi måste... Jag vet inte. Vi måste hämta Layla.
Jen, är du okej? Jen?
Jen, är du okej?
Layla?
Varför skriker du?
Den här korkade jävla saken funkar aldrig och när den gör det
funkar den bara i 10 sekunder.
- Vad skrattar du åt? - Han gjorde inget, så låt honom vara.
Jag svär på Gud att inget funkar härinne.
Skräp. Bara en massa skräp överallt.
- Mamma, får jag leka med min padda? - Inte förrän du gjort det jag bad dig om
- för tre timmar sen. - Jag gjorde ju det!
Jacob, gå in på ditt rum.
- En av mammas män kommer strax. - Du behöver inte vara ett sånt svin.
Som om han inte vet var du får dina pengar ifrån.
Din mamma är billig.
Ser det ut som att den tagits ut? Tror du att jag är dum?
Ja, och ful.
- Vad sa du precis, din lilla skit? - Hugh, låt honom vara.
- Jag har ont i huvudet. - 'Jag har ont i huvudet.'
'Jag kan inte ta ut soporna eller gå till skolan.'
Allt jag hör här är ursäkter.
Ni är ett par sluskar.
Varför flyttar du inte i så fall?
- Det önskar du va? - Hugh, det räcker, okej?
- Grabben måste lära sig att ha respekt. - För dig? Du är ju ett skämt.
Hugh.
Varför behandlar ni mig så här? Tar jag inte hand om er båda?
Jo, det gör du. Du tar hand om oss så väl.
Du är så snäll mot oss.
Du är min älskling, och ingen gör min älskling illa.
Vad skulle jag göra utan dig?
- Hej, Jacob. - Hej.
Jag tycker om dina teckningar.
- Shannon, hur kom du in? - Hugh släppte in mig.
Nej, det gjorde han inte.
Jag kommer aldrig att lämna dig. Du är det bästa som någonsin hänt mig.
Vad skulle du ge mig för en kyss, Jacob?
Jag har inget annat.
Le.
- Vad? - Le för mig, Jacob.
Du har ett underbart leende.
Du låter inte som Shannon.
Snälla, för min skull. Le.
Du har så fina tänder, Jacob. Jag vill ha dem.
- Vad? - En tand.
En tand mot en kyss.
Vänta, jag förstår inte.
Det kommer du att göra.
Kom igen, gasa på lite, mamma. Du kan vägarna bättre än jag.
Och du ringer Matt direkt och ber honom åka hem till Layla nu.
Varsågod. Dra i dig.
- Har du mer? - Layla, vad är det med dig?
- Du sniffar det som om det vore sorbet. - Det är lugnt.
Kan du kolla honom?
Har du pissat på dig nu igen?
Skynda dig.
Vad fan?
Hugh?
Hugh, vad är det som händer?
Nej!
Layla, det är Jen. Layla, var är du?
- Det är något som inte stämmer. - Dörren ser inte låst ut.
- Var är det? Därinne? - Vi går in tillsammans, okej?
Ja, kom nu.
Layla?
Visa dig själv, demon!
När jag går genom dödsskuggans dal fruktar jag intet ont!
Dumma lilla pojke.
Nej, det är inte Matt du vill ha, utan mig.
- Vem som helst utom Matt. - Och din avkomma.
Shannon.
Varför lät du mig dö?
Vi måste få ut det i det öppna. Det är för många skuggor härinne.
- Älskar du mig inte? - Faderns synder.
Fort, vi måste få ut det! Matt, skynda dig!
- Shannon... - Matt!
Kommer jag till himlen, Joe?
Du ska ingenstans, kompis.
Inget kommer att hända dig, okej? Inte så länge jag är här.
Jag svär att jag inte låter något hända dig.
Okej.
Du kan kalla mig pappa om du vill.
Pappa.
Ta vad som helst. Vi tar med vad som helst, okej?
Socker.
- Vad har hänt? - Matt är död.
- Vi var inte starka nog. - Död?
Vi måste ringa polisen.
Det finns inget polisen kan göra. Ta fram allt som innehåller socker.
Hämta paraffin och trasor, okej? Vi har bränt upp henne tidigare
och vi ska göra det igen, men för gott den här gången. Förstått?
Det här avslutas ikväll.
Vad händer?
Vi behöver allt vi har.
Är det allt? Vi måste fylla dem med läsk nu, okej?
- Jag vet inte ens vad jag letar efter. - Trasor, paraffin, allt som brinner!
Men det finns inget här, det var pappas grejer! Det är bara en massa skräp här.
- Hon lever som en luffare! - Vad är det för något?
- Jag vet inte, det är svårt att förklara. - Jag visste att ni skulle bli min död!
Du...
Du är inte ensam. Vi fixar det här tillsammans.
Jag är glad att du är här.
- Göm dig därborta. - Fort, älskling.
Vad tusan gör du här?
Jag hörde precis Matts meddelanden.
Han pratade strunt och sa att han skulle komma hit.
Matt är död. Precis som Layla Hodgson.
Det är något på väg hit och att du är här ökar inte våra chanser att överleva.
Herregud, är Layla är död? Och Jacob?
Ni måste ge er av, fader. Det här är inte er strid.
Kyrkan. Vi kan gömma oss där och ringa polisen.
Där finns stora, tunga dörrar. Det ni flyr ifrån kommer inte in där så lätt.
- Nej, jag tänker inte gå härifrån. - Carla, lyssna.
Hör på fader. Vi är för exponerade härute.
Det finns för många ingångar. Det kan komma från var som helst.
Vi har inte alltid dragit jämnt, men vill ni ha min hjälp...
- så erbjuder jag skydd. - Visst, men då måste vi skynda oss.
Vi måste packa bilen nu.
Kom nu.
Jag kan inte fatta att vi beväpnar oss med godis.
Det är ju löjligt. Jag vet att det sägs att socker dödar, men se på oss.
Jag vet.
- Vad tusan är det för fel på den här? - Jag ska hämta min därinne.
Nej, Carla.
Ställ er bakom mig! Bakom mig!
Bra jobbat, lillen.
Fan också...
Kom igen.
Fader?
Hallå?
Hej.
Vänta!
Vad gör du?
Hallå?
Vad gör du?
Är du okej?
- Du måste frysa. - Bara en kvar.
Vilka fina tänder du har. Jag tror att hon skulle älska dem.
Vill du att jag hjälper dig?
Heregud, vad behöver jag?
Herregud...
Hon gillar inte ljus.
Tändstickor. Okej, okej...
Ja!
Bort från dem, din slyna.
Du där!
Vill du ha mina tänder, slyna? Kom och ta dem då.
Skynda dig!
Vad håller du på med? Mamma, vi måste ge oss av nu!
- Det är ett val. - Vad då för val?
'Tand' är ett val. Jag tror inte att hon visste vad hon gav sig in i.
- Vad? - 'Tand' ger dig ett val.
Antingen blir man henne eller så måste man offra sitt barn.
Och vilken mor offrar sitt barn?
Och även om man blir henne måste man jaga de man älskar.
Det är ett trick. 'Tand' är en ond fe.
- Jag älskar dig. - Joe, ta henne härifrån! - Nej!
Nej!
Nej! Nej!
Nej!
Översättning. Jon Underdahl Ordiovision