SĂ IUBEȘTI ȘI SĂ FII IUBIT,
LIPSA IUBIRII,
ÎN CĂUTAREA IUBIRII
Avem cu toții nevoie de iubire.
Să iubim. Să fim iubiți.
Suntem cu toții prizonieri ai singurătății.
Tânjind la fel, după iubire.
Singura emoție, singurul sentiment în stare să preschimbe
timpul rămas din viață, care ne separă de moarte.
Să iubim. Să fim iubiți.
Avem cu toții nevoie de iubire.
Îmi pare rău, dar nu e chiar ceea ce caut eu.
Cauți ceva imposibil de obținut.
Tu ce anume cauți în viață?
Ce faci, puștiule?
Sparg oglinzi.
Când văd o oglindă, o sparg.
Pot să-ți arăt mâine alte proprietăți.
Te iau cu mașina de la hotel?
TOALETĂ
Ți s-a mai zis că ești un nemernic?
Da.
De mai multe ori.
Bună seara.
Vii cu mine?
Mereu ai tensiunea așa de mare?
Da, tot timpul.
Ai noroc.
Stresul îți priește.
Eu mă simt epuizat.
Nu mai pot.
- Îmi dai voie? - Te rog, domnule doctor.
Știi ce cred eu?
Violența, una fără niciun sens,
se răspândește în oraș ca o epidemie.
Păi…
Numele dumitale mi-e cunoscut.
Te recunosc.
Fiul meu ține în cameră o poză de-a dumitale.
Nu credeam că-mi mai citește cineva cartea.
Ba da. Teoriile dumitale suscită interes printre studenți.
Dar pe mine nu mă prea atrag, dle Bermann.
Portarul știe cum să dea de mine dacă te doare mâna.
M-am gândit bine.
Dacă vrei să spargi oglinzi, e dreptul tău.
Știi ce cred eu?
Violența, una fără niciun sens,
se răspândește în oraș ca o epidemie.
- Te simți bine, tată? - Nu, Gilbert.
Sună la doctorul Weber, să-mi țină locul azi.
Ieri-seară am avut grijă de un om pe care-l admiri mult.
Singurul căruia i-ai pus fotografia în camera ta.
Bermann? Nu pot să cred!
O fi vreun nebun. Putea să te ucidă.
O să faci plângere la poliție?
- Dumneata ai face? - Așa se procedează de obicei.
De obicei, da.
Căpitanul Müller, veteran de război.
Căpitanul Müller…
LAURENT BERMANN HAZARD ȘI VIOLENȚĂ
Sunt detectivul Tanner. Putem vorbi?
Desigur.
M-a sunat o prietenă să-mi spună despre… accidentul dumitale.
Aș vrea să vorbim despre el.
N-am nimic de spus.
Ca un accident în trafic, se putea întâmpla oricând.
Nu-i așa. Nu e întâia oară. Individul mai are plângeri.
Mărturia dumitale m-ar ajuta să-l identific.
Faci cum crezi, dle Bermann, dar speram să fii ceva mai cooperant.
Dle Tanner, eu studiez violența, nu încerc să o reprim.
Nu cred că are vreun sens să o înfierăm.
Face parte din viață.
Ai ceva de scris?
Văd că da.
- Se poate? - O clipă.
Dacă te răzgândești, sună-mă la numărul ăsta.
Spune-i fermecătoarei informatoare că mă voi lipsi de serviciile ei
și de ale agenției sale.
Ce nătărău sunt!
Și laș.
Bine, domnule Bermann.
Centrala? Vreau legătura cu doctorul Morgan.
„AR TREBUI SĂ ÎNȚELEGEM CĂ CEVA E CU NEPUTINȚĂ,
DAR SĂ FIM HOTĂRÂȚI SĂ-L FACEM POSIBIL.”
F. SCOTT FITZGERALD
AȘA CĂ-S HOTĂRÂT
Nu mișca, te rog!
Cum vrei.
Te-am mai văzut. Într-o gară.
Tot ce se poate.
Dar nu așa.
Poate.
Cine ești?
Acum pot mișca?
Te rog să mă ierți.
- Sunt doctorul Weber. - Înțeleg.
Am venit în locul doctorului Morgan, care te-a îngrijit ieri. E grav bolnav.
- Te doare când te ating aici? - Puțin.
Strânge pumnul!
Nu cred că e o fractură, doar o entorsă.
Probabil că e foarte dureroasă.
Îți fac o injecție cu novocaină.
Pe mine mă caută.
Alo? Da, sunt doctorul Weber.
Ați făcut bine. Vin imediat.
Îmi pare rău, trebuie să plec.
Revin mai târziu.
Ce-i, Constance? Ai pățit ceva?
- Doctorul Morgan a murit în zori. - Morgan?
Îi țineam locul din când în când.
Îl cunoșteai bine?
Nu prea.
Era un om remarcabil.
Gerard, îmi aduci un pahar mare cu suc de portocale?
N-o să mă împac niciodată cu moartea.
Tată, ce a pățit? E supărată?
Nu, scumpo. Nu e supărată.
Dar știi că e medic.
Normal că știu.
Ei bine, medicii sunt foarte obosiți după o zi de lucru.
Uneori se simt copleșiți. Văd prea multe.
- Înțelegi? - Sigur că da.
E de ajuns să-mi explici.
Nu-ți cerusem suc de portocale?
Gerard, te rog să mă ierți.
PENITENCIAR
DIRECTOR J. PELIKAN
Mă onorează vizita dumitale, un criminolog eminent.
Dar ce-aș putea să-ți arăt?
Cum știi, acesta nu este un penitenciar-model.
Încă aplicăm metodele de pe vremuri și clădirile sunt vechi…
Ascultă, e simplu.
De când lucrez aici, de aproape 40 de ani, nimic nu s-a schimbat.
Da, știu.
Știu.
Au fost peste 42 de sinucideri provocate de disperare
în penitenciarele din întreaga țară, în doar un an.
Dar n-am venit în interes de serviciu.
Mă aflu într-un soi de pelerinaj.
Aș putea vedea dosarul anului 1945?
BERMANN LAURENT 22 MARTIE 1945
Da, am fost o vreme închis aici.
Din pricina unei regretabile erori judiciare, cum s-ar zice.
Dar de aceea mi-am închinat restul vieții studiului violenței și al reprimării ei.
Am vizitat multe penitenciare din întreaga lume.
Toate miros la fel.
Mi-aș putea revedea celula? Cea cu numărul opt.
Această eroare judiciară m-ar fi costat zece ani din viață.
Credeam că o să-mi pierd mințile.
M-au eliberat după un an. Îl prinseseră pe adevăratul făptaș.
Dar n-aveam de gând să fac mulți purici aici.
- Îmi pusesem la cale evadarea. - Desigur.
Constance Weber.
M-am întors.
Bună seara, dnă doctor. M-ai lăsat să te aștept.
Cu un motiv întemeiat.
Atunci urcă!
Sper că de data asta vei sta mai mult.
Unde rămăseserăm?
Mi-ai făcut injecția, dar nu m-ai bandajat.
A trebuit să mă descurc singur.
Ce ai făcut cât m-ai așteptat?
O incursiune în trecut.
Și dumneata?
Deși înfrunt suferința și moartea zi de zi,
nu mă pot învăța cu ele.
De asta am nevoie de iubire.
Nu sunt scriitor profesionist, deși sunt pasionat
de coli albe, cerneală și stilouri.
Acum câțiva ani, am scris un eseu despre violență
și l-am publicat prin mijloace proprii.
Să-mi spui dacă nu ești de acord cu ce îți voi propune.
Aș vrea să vorbim la fel de deschis ca și până acum.
Ne vom întoarce în camera mea de hotel.
Și vom petrece împreună o noapte plăcută.
Am publicat cartea fără nicio așteptare. S-a vândut surprinzător de bine.
Unii studenți au luat-o ca pe un soi de manifest.
Nu mi-a plăcut cum au decurs lucrurile.
Am refuzat republicarea ei, orice interviu și publicitate.
Am petrecut câțiva ani în străinătate.
Cu toate acestea, nu eram împăcat cu mine însumi.
Așa că am hotărât recent să scriu o replică la propria mea carte.
Am ales acest oraș deoarece nu cunosc pe nimeni.
Totuși, o vreme, acest oraș m-a marcat profund.
Am căutat o casă unde să am pace și liniște,
atmosfera necesară pentru a scrie.
N-am găsit casa potrivită.
Dar te-am întâlnit pe tine.
Nu ești un bărbat chipeș.
Ai nasul prea mare.
- Și gura mare… - Mare…
Ai un rid aici și încă unul, acolo.
Pot să-ți spun „Laurent”?
- Sau „iubitule”? - Cum dorești.
Îmi place…
Îmi place cum sună „iubitule”.
Nu te deranjează?
Tată, așa n-o să fii luat în serios.
Ce să fac, scumpa mea? Trebuie să-mi câștig existența.
Du-te și răspunde!
Alo. Constance? Nu mai dormi acasă? Nu ți-e rușine?
Nadine, lasă-mă să-mi trăiesc viața!
Nu închide! Ți-l dau pe fratele tău.
E o nerușinată. Incredibil!
Ușuratică mică!
Ai pierdut tot respectul nepoatei tale.
Iar eu sunt oripilat.
M-a sunat cineva?
Mai deunăzi, în gară, credeam că sunt soțul și fiica ta.
Trebuia să fi întrebat.
Să-ți spun drept, nu mi-am bătut capul.
Acum șase luni, soția lui Gerard s-a sinucis.
Fără nicio explicație.
Dar pereții bucătăriei erau plini de mâzgăleli indescifrabile.
Gerard era la operă. Nadine, la școală.
El e muzician.
S-au mutat la mine acasă.
Am impresia că te consideră mama ei.
Nu neapărat. Doar are nevoie de mine.
Acum și eu am nevoie de tine.
Am multă treabă azi.
Moartea lui Morgan a lăsat multe lucruri nerezolvate.
Ne vedem la 17:00, în port?
- Vom încerca să fim egoiști. - Chiar vom fi!
- Și orbi. - Și surzi.
Ca un cuplu burghez.
Nu, ca orice cuplu.
RĂMÂN CU TINE!
„Nu mai ai nevoie de medicamente.
De seara trecută, ți-am dăruit pacea,
iar tu mi-ai dăruit o furtună.
Cu dragostea ce mi-o oferi și cea pe care o primești,
suntem de o seamă.
Eu sunt leacul tău și tu, al meu.”
Felicitări, băiete!
Ce tip pe cinste, Bermann ăsta!
Puternic, sigur pe sine. Un bărbat adevărat!
Amărâtule…
La vârsta ta? Ești nebun?
Ce-i cu vârsta mea? Ce mă iei așa?
Așa ceva te ia pe nepregătite.
În plus, n-ai auzit ce a zis ea?
„Eu sunt leacul tău și tu, al meu.”
Ce zici?
BRUTĂRIE - COFETĂRIE
Va dura mult să te hotărăști, domnule?
Cu mine vorbești, doamnă?
Ce au prăjiturile mele? Nu-s proaspete?
Prăjiturile dumitale au miros de rahat.
Ieși, nesimțitule!
Ai grijă! Nu mă provoca, doamnă!
- E bărbatul care te-a atacat? - Da.
- Trebuie să-ți cer iertare. - De ce? Nu-i nimic.
Și eu am citit cartea dumitale, dle Bermann.
Mă interesau anume teoriile dumitale despre violență
și ideea de hazard obiectiv.
Lucrurile se întâmplă, oamenii se întâlnesc, se intersectează,
se rătăcesc și își trimit semnale inconștiente.
Și totul pare să se datoreze hazardului.
Dar poate că toate au legătură. Nu crezi?
Ai înțeles bine conceptul de hazard.
Cât despre violență,
e un impuls al omului de a-și dovedi că există,
că participă la jocul vieții.
Dle Tanner, te rog.
Poate că tot în această viață are un rost.
Poate mai dădeai o dată peste acel nebun.
Fără îndoială, îi era scris să te ucidă.
Poate că patiserul ți-a salvat viața.
De acum, ești imun.
Nu-s frumoase?
Într-adevăr.
Ce-ai pățit?
Nimic.
Mi-a plăcut așa mult, încât am cumpărată o barcă la fel.
Aproape în fiecare seară, revin aici să privesc cum se întunecă
și cum orașul se luminează.
Am impresia că-l pot admira pe tot.
E un fel de yoga?
E frumos.
Constance Weber.
Sunt curios câți bărbați ți-au spus
că porți numele femeii pe care a iubit-o Mozart.
Constance Weber.
Câți bărbați ți-au spus asta?
Destui.
Da, am fost iubită, dar e mult mai bine să iubești,
să suferi din pricina cuiva, să te încerce gelozia.
- Și eu sunt curioasă câte femei… - Destule.
Nu!
Ajută-mă! Dă-mi mâna!
Vino! E plăcut în apă.
BARCA AUPHRÉNE
Mă descurc.
Așteaptă!
Acum, crescendo!
Nu!
În crescendo!
Înaintea măsurii 2-4. E bine.
Începe crescendoul!
Asta lipsea, e nevoie de crescendo. Încă o dată!
Nu!
Cursiv. Ia aminte!
Din același punct. Mai repejor. Începem.
Rock'n-rollul s-a întors!
Prietenul tău e beat criță.
Dragul meu, faci tot ce nu e voie.
Bei, dansezi, faci amor în apa rece a mării.
Îl omori cu zile. Storci viața din el.
Te omor cu zile? Chiar storc viața din tine?
- Ar fi timpul… - Vorbește!
Ar fi timpul să mă consulte un doctor cu experiență.
Domnule Bermann, urmează-mă!
A venit domnul Bermann.
Domnule Bermann.
Iubitul meu, te văd.
Îți văd trupul așa cum tu nu o vei face niciodată.
Totul arată normal.
Serios?
Ce este o femeie îndrăgostită?
Bună întrebare.
O femeie îndrăgostită este o criminală.
De ce?
Pentru că dragostea este o crimă care necesită un complice.
Nu eu am spus-o, ci Baudelaire.
Ai mai scris ceva?
VIOLENȚA HAZARDULUI
ESEU (2)
CONFIRMARE RECEPȚIE 12,5.1945
NUME MANIACH MARTIN
Este un caz fascinant. Aș vrea să vorbesc cu el.
Pentru dumneata, se rezolvă. Dar să nu dureze mult. Poftește!
Bună, Constance. Trebuie să ne vedem.
Am făcut ceva grav.
I-am dat unui bărbat încă o șansă în viață.
Trebuie să vorbim despre asta.
Și să-ți spun cine sunt de fapt.
Bine. Așteaptă-mă, vin.
Îl caut pe domnul Bermann.
E plecat, domnișoară.
O fi peste drum, pe plajă.
Mulțumesc.
Dacă te-aș regula aici, la perete?
Cu fustița ta albă și pantofii de fițe…
Ești o boarfă cu impresii.
Treci aici!
Laurent!
Încetați!
Opriți-vă!
Încetați!
Nu!
Să iubim. Să fim iubiți.
Avem cu toții nevoie de iubire.
Subtitrarea: Irina Para