Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PRIPJAT
Et kassid teile suhu kuseksid! Kuradi närukaelad!
Neetud moskvalased! Värdjakari!
VÄRAV
Tead, mida see kõik tähendab?
Aiman juba: sul pole liha süüa.
Tõsi. Jäime jälle lihast ilma.
Sa räägid ju tõbistest auto alla jäänud loomadest, ema.
Pole midagi tõbised, kõige maitsvam liha maailmas. Mina küll söön.
Kuradi kaabakas, lõikas kõik mu püünised puruks.
See ei olnud tema.
Muidugi. Püha Vaim tuli taevast alla maa peale ja lõikas lõksud puruks.
Et tal jalad kõverdi kasvaksid!
Mendid tegid seda.
Nemad jälitasid sind ja lõikasid kõik puruks.
Et sa teaksid, mis saab, kui sa seadust rikud.
Sest seaduse järgi ei tohi meie metsades jahti pidada ja tõbiseid loomi süüa.
Mis ajast sina seadust tunned?
Igal pool on ju sildid üleval, nii suurte tähtedega, et pimegi näeb!
Seal on samade tähtedega kirjas seegi, et siin ei tohi keegi elada.
Aga sina elad. Ja minu tüütu tütrepoeg ka.
Issand halasta. Mida sa minust tahad?!
Pane talle padrun persse.
Sinu lapselaps, pane ise!
Ei, ta on ennekõike sinu poeg.
Ja mis siis, et minu poeg? Täiskasvanud inimene.
Miks sa nii paksud viilud lõikad?
Hakkab pihta…
Kas sul on kaks vasakut kätt või?
Jäta, ema.
Kas ma olen sind nii õpetanud?!
Miks jumal mind nõnda karistab?
Su abikaasa tegi täitsa õigesti, et su maha jättis!
Hea küll! Ma räägin temaga.
Väga hea, tee talle uut ja vana. Kuradi lapsuke.
Ema, miks sa teda nõnda siunad? Vova on ju su lapselaps.
Sinu oma liha ja veri ja jääb selleks alati, aegade lõpuni.
Aegade lõpuni.
Päris hirmus.
Mina annan ju varsti saba!
Mina annan ju ka.
Sa ei läkastaks niimoodi, kui korra arsti juures ära käiksid.
Mida see arst teha saab? Kui midagi hullu pole, läheb ise üle.
Ja kui on hull asi, siis parem mitte teada.
Ise õppisid ju medõeks ja nüüd ajad sellist möla.
Vahet pole, mida ma õppisin, kui ravimeid nagunii ei ole
ja raha nende ostmiseks ammukski. - Tõsijutt.
Jumala eest, ma vihkasin vene võimu, aga süsteem vähemalt toimis.
Aga tänapäeval on kõik perses. Ära pabista, tütreke, küll elame üle.
Lähen korjan ravimtaimi, ei ole meil nende keemiat vajagi.
Hoia parem oma taimedega tagasi. Kurat teab, kust sa neid korjad.
Tahad meid kõiki maha tappa?
Metsast korjan oma taimi.
Ja põldudelt ja rabadest.
Kus müts on?
Siin.
Ma andsin selle sulle peas kandmiseks, mitte püksis!
Mul hakkas ju peal palav.
Ma sulle veel teen palavat! Pane pähe!
Vovake, tule istu vanaemale sülle.
Keerasid täitsa ära või?
Ema ütleb, et ma olen liiga suur, et süles istuda.
Emal on õigus. Võta siis ise vanaemake sülle!
Ausõna, kruvid täitsa logisevad või?
Ei, memm. Sina oled ka täiskasvanu, sind ei saa nagu last süles hoida.
Mis siis teha?
Las ma ikka istun sinu sülle. See sobib, sest sa oled minust vanem.
Olgu nii.
Kas see on sinu kätetöö?!
Ma teadsin, et sa hakkad lõugama!
Ei lõuga ma midagi.
Ausalt?
Ausalt.
Täitsa ausalt?
Täitsa ausalt.
Hea, et sa lõugama ei hakka. Ema ütles, et sa saad jube vihaseks.
Nii ütleski? Ah ema siis teadis, et sina selle jama kokku keerasid?
Nojaa, ma küsisin temalt luba,
ta küll ütles, et sa hakkad marutama, aga lubas mul ikka seda teha.
Aga sina ju ei hakka karjuma?
Sinu peale ei hakka.
Aga Slava, see lehm, sina teadsid algusest peale, tõbras!
Palju tänu, Vovake, no aitäh! Nüüd on nii, et vareenikuid ei saa.
Võid keedukartuleid mugida!
Minu kulla poisu!
Pabistasid memmekese pärast või?
Et söön liiga palju kiiritatud kraami?
Vovake, sa vist oled unustanud, et kiiritus teeb memmedele head.
Sa oled seda mitu korda öelnud jah.
Miks sa siis ei taha lasta memmekesel maitsvat ja tervislikku liha süüa?
Ega ma memmekese pärast pabistanud.
Sooh? Kelle pärast siis?
Mul hakkas kahju jänkukestest ja kitsedest, kelle memm nahka paneb.
Jänkukesed ja kitsed?
Ja väike metssiga ka.
Lollpea! Et saatanad sind võtaksid!
Leidsin koha, kus sa nende konte peidad. Mutt, sa oled ju nagu susi!
Ma ju ütlesin, et mutt saab vihaseks! Ütlesin ju!
Kui sa mind veel jälitad, viin su sohu,
las siis kurjad näkineiud loobivad su seal kividega surnuks!
Maga, mu Vovake, maga.
Petja, mis viga?
Vaata.
26. APRILL 1986
Mis on?
Pripjatis põleb midagi.
Päris suur tulekahju. Jumaluke, loodame, et siiapoole ei tule.
Ära räägi rumalusi. Pripjat on ju nii kaugel.
Petja…
Lähme magama.
Kohe tulen, tõmban suitsu lõpuni.
Ära kauaks jää.
Hea küll.
Ilus.
Mina ei lähe kuhugi, Petja.
Elasin sõja ajal natsid üle, elan üle ka teie sõjaväeõppused.
See ei ole mingi õppus. Kiirgustase on kuulutatud üliohtlikuks.
Sõdurid ja mendid kannavad gaasimaske!
See on tõeline ohtlik kiirgus. Mitte õppus, vaid katastroof!
Sina ja su kiirgus!
Kus see kiirgus siin on? Ei kusagil!
Saa aru, meid võetakse vahi alla ja see on sinu süü!
Aitab juba! Mina ei lähe kuhugi!
Mendid käivad kõik majad ühekaupa läbi, vaatavad igast aknast sisse.
Aitab sinust ja su mentidest! Kuhu mul minna?
Siin on minu maa, minu aed, minu maja!
Kes siis selle eest hoolitsema hakkab?
Pea nüüd hoogu.
Mendid viivad su jõuga ära, kogu küla hakkab su üle naerma.
Lähme!
Lakkugu perset!
Kellel sind vaja on?!
Vaat kui lähen sohu!
Mul seal oma salakohake.
Ja sina, armetu saatan, ära käsuta mind!
Võtan sul pea maha!
NEED, KES AVAVAD VÄRAVA
Vasja…
Oh sa perse!
Parasiit!
Vova, mida sa seal teed?
Ei midagi… Tahtsid ju kuivatatud tilli?
Ära peksa pihku, poeg, muidu kasvavad sarved pähe!
Ja käed pese ära, igaks juhuks.
Mis neid pesta? Midagi ma ei peksnud.
Oled ikka elus või?
Elus, vabandage väga.
Tervitus.
Mitte huultele, Slava. Leppisime ju kokku.
Nalja tegin.
Kus memmeke?
Läks linna, täna peaks ju lavka tulema.
Küllap toob leiba.
Ma nägin teda, kooserdas mööda teed ja vedas oma märssi järel.
Miks sa teda siis peale ei võtnud?
Et autot ära määrida?
Tahtsin nagunii sinuga rääkida, ilma et see krõhva ringi luusiks.
Kui tahad rääkida samamoodi nagu alati, siis ei vii su vestlus kuhugi välja.
Sa oled mu elu põrguks teinud.
Bossid tahavad mul pea maha võtta. Kas sul pole mingit südametunnistust?
Minul ei ole südametunnistust?
Minu ema on siin majas kogu oma elu elanud,
mina olen siin sündinud, Vovka on siin sündinud… Ei ole südametunnistust?
Mina olen ju teie poolt.
Varem käis lavka siia külla.
Ja elektrit oli, kuni mingid värdjad liinid ära virutasid.
See oli ju ammu. - Just.
Ja sina otsid ikka neid elektriliine ja üritad vargaid kinni püüda!
Slava, mitte keegi ei too teile elektrit tagasi.
Laske jalga, võta oma eit ja poeg kaasa, see on ainus normaalne lahendus.
Ma tahan ju teile head!
Jäta järele, mis sa teed!
Onu Vasja! Tram-tara-tramm, tram-tara-tramm…
Seis või tulistan! - Kao ära, parasiit!
Ennäe, äraandja ilmus välja.
Mina ei ole su vaenlane.
Näe, tõin teile patareisid.
Aga need ei ole ju tasuta?
Ema, unusta need patareid.
Ta tuli ju meid jälle välja viskama.
Oot, ma käin korra ära…
Ma tulin teid viisakalt paluma.
Teised tulevad teid jõuga ära ajama.
Bandiidid? Kuulsime, et linnas oli mesitarusid hävitatud.
Mesi oli veel ainus, mis vanainimesi elus hoidis.
Segad teelusikatäie searasvaga ja määrid pea kokku.
Mitte seda pead, vaid teise.
Lased pool tundi seista ja siis pühid maha.
Poisikesed pistavad punuma, enne kui su eitki aru saab.
Kui otsa saab, tule tagasi. Koos patareidega. Selge, Vasja?
Selge-selge, miks ei peaks olema?
Kui mu naine rasedaks jääb, tulen miilitsast ära.
Sõidame siit nii kaugele, kui saame.
Ma juba lubasin talle.
Kui lubasid, tuleb ära teha.
Kui see tõesti peaks õnnestuma, siis ma ei unusta sind, muti.
Sina oled ju miilits, Vasja, miks sa neid pätte kinni ei püüa?
Kas ma pean sinu püstoli võtma ja hakkama omakohut pidama?
Kümme aastat tagasi olid nad pätid.
Aga täna on nad valitsus, rahvasaadikud, ärimehed.
Vasja, aga kuidas siis kiirgusega on? Kas nemad ei karda?
Eks ikka. Paar päeva lõbutsevad, kihutavad oma autodega ringi,
lasevad metsloomi ja lähevad siis koju.
Neid ei huvita.
Mingit kiirgust ei ole!
Va krants Gorbatšov mõtles selle välja, et rahvas siitkandist ära läheks.
Kas tead, Vasja, kuidas siin enne õnnetust oli?
Metsad, majapidamised, põllud, aiad…
Näed seal neid kolme mändi?
Seal oli varem suur Silpo toidupood.
Sealt sai kõike osta.
Ei tea, pole näinud.
Ma räägin sulle, vägev pood oli, kõike sai osta.
No mida sealt osta sai? Mida sa ometi ajad?
Riiulid olid ainult kasemahla täis!
Mis sa ajad? Iga päev värske leib!
Ja kilu tomatis.
Igasugu maiustused, päevalilleseemnetega halvaa!
Ükskord müüdi isegi kondenspiima, aga sai otsa, enne kui kohale jõudsin.
Aga Gorbatšov…
Ema, jäta oma muinasjutud.
Need pole muinasjutud.
Kõik puhas tõde.
Ole vait, kui ei tea.
Mis muinasjutud, memm?
Kas sina ei tea ka, lapsuke?
Ei.
See on nii hirmus lugu, et sellel, kes seda räägib, võetakse pea maha.
Ohoo…
Aitab neist lugudest, ema, ausalt.
Praegu pole õige aeg jututada.
Mulle tema lood meeldivad. Lase aga tulla, memm Prisja.
Omal ajal oli meil kõik olemas:
näkineiud, sookollid, metsmardused ja põlluhaldjad.
Jõgedes voolas puhas inimveri.
Mongolid ajasid meid taga ja vägistasid meid.
Siis tulid poolakad meid nottima.
Nende järel venelased.
Nemad tapsid meid ka nagu kärbseid.
Tapsid siinsamas paigas 90 noort ukraina poissi.
Siis tuli golodomor…
Ükski vaenlane poleks suutnud miljoneid näljaga tappa, aga Stalin suutis, rajakas.
Ja siis tulid natsid, aga nendega saime ruttu ühele poole.
Ja siis jälle nõukogude võim… Üks õudus teise otsa.
Aga pärast sõda hakkasid siin sellised taldrikud ringi lendama.
Igasugused väikesed sinised mehikesed ja rohelised kääbused…
Sõjavägi üritas neid iga hinna eest kinni püüda,
aga ei miskit.
Ja siis ootamatult, 1985-ndal,
võtsid needsamad taldrikud esimest korda ühendust meie valitsusega.
Saad aru, Vasja, millest ma räägin?
Nojaa… - Pane müts pähe!
Maavälised olendid ja puha.
Sa ei saa sittagi aru.
Aga Gorba, see madu, sai kohe aru, et Nõukogude Liidul on lootust
Ameerikale ja Euroopale järele jõuda ja need vallutada.
Ja see parasiit mõtles välja plaani, aga ega ta siis üksi –
naine Raissa ajas talle kärbseid pähe, tark naine oli.
Ja Gorbatšov otsustas ehitada maandumisbaasi lendavatele taldrikutele.
Aga et keegi jalgu ei jääks, otsustati kõik inimesed siitkandist ära ajada.
1986. lavastati see õnnetus, aeti rahvas ära ja kõik läksidki.
Siis rajati salajane metrootunnel,
Kiievist Tšornobõli, mis töötab tänaseni.
Aga siis lagunes Nõukogude Liit laiali ja Gorba plaanid pandi kõik kalevi alla.
Taldrikud lendavad öösiti ikka ringi.
Kustutatud tuledega. Räägitakse,
et sinised mehikesed reisivad metroos tavalisteks inimesteks riietatuna.
Ja nad töötavad parlamendis ja valitsuses.
Kas nüüd hakkad aru saama, Vasja?
Mitte eriti.
Just nimelt.
Nüüd on need mehikesed Ukraina valitsuses ja parlamendis
ja viivad rahva peal oma eksperimente läbi,
kuni rahvas on täielikult ja lõplikult hävitatud.
Aga ära sa kellelegi räägi.
Mhmh. - Pole siin mingi mhmh.
See on hirmus saladus ja kui nad saavad teada, et sina tead,
lükatakse sulle torud seljaajju ja imetakse luuüdi puha välja.
Mind nad ei puutu, sest ma söödan neile jäneseid.
Ja süüa nad armastavad!
Ah sinna su jänesed siis lähevadki!
Ma hakkan minema, memm. Tööd on ülepea.
Oota, Vasja. Äkki sööks koos lõunat?
Jajah! Toit on meil värske ja kodune.
Ei, sööge oma kodust toitu ilma minuta.
Pea kinni!
Tead, mis su jalge all on, Vasja?
Seesama salametroo, mille Gorbatšov koos väikeste siniste mehikestega ehitas.
Pole midagi, pole midagi. Küll tuleb varsti jälle, vereimeja.
Memm, aga kuidas sinna metroosse saab?
Ei saagi. Ei ole mingit metrood.
On küll ju! Kuidas sinna saada?
Ma võin sulle näidata, pojake, kui sa memme kuulad.
Too mu kott siia.
Oh sa poiss, nii palju leiba!
Sellest jätkub tükiks ajaks.
Põhjas on üks kondenspiim ja soolapekk. Pool mulle, pool teile.
Ema, me peaks ju kolmeks jagama.
Jah!
Järgmine kord minge ise lavka peale, siis võite kolmeks jagada.
Praegu on mul kõht tühi ja ma tahan vitsutada nagu hunt.
Olgu, saan aru.
Aga mina olen nagu kombain põllul!
Mine pese käed ära, kombain!
Sellise ilmaga ei kuiva pesu enne ära kui järgmiseks aastaks.
Vova, ma ei saa aru, kuidas sa sellist kanda saad?
Kõik sitane, pealaest jalatallani.
Kas me pole teda õpetanud perset pühkima?
Slava, tule vaata, mis näkineid mulle leiva eest andis.
Ema, kas sa oled hulluks läinud?
Mis näkineid?
Tavaline.
Jalutan mina läbi metsa,
kuulen, et keegi halab, palub leiba.
Murran siis tüki ja panen pajupõõsale.
Lähen edasi – ennäe, seen!
Mis seen? See on ju mürgine!
Vaata ise, lausa hõõgub!
Kuule, ema, ära too igasugu paska koju.
Sa ei ela siin üksi, selge?
Ise oled mürgine, Slava!
Juba minu vanaema Stefania rääkis mulle nendest seentest.
Neid kasvab vaid korra saja aasta jooksul ja nende nimi on „Need, mis avavad värava“.
Tamara Denissevna, eile vallandus skandaal pärast seda,
kui üks ülikooli tudeng oli pealinnas salapärasel kombel surma saanud.
Tema vanemad avastasid Kiievisse jõudes, et pojalt olid kõik elundid eemaldatud:
neetud, maks, süda ja isegi silmamunad.
Vanematele aga öeldi, et kõik oli täiesti seaduslik.
Vastavalt uuele elundite siirdamisele seadusele
ei nõuta surnukehalt elundite eemaldamisel enam perekonna nõusolekut.
Kõige tähtsam on see, et nii saab päästa kellegi teise elu.
Küll on hea, et meie elame Tsoonis, eemal kogu sellest progressist.
Poeg, käitu inimestega viisakalt, nende seas on nii palju kurja.
Kas meie ei ole siis inimesed?
Jah, me oleme inimesed. Aga meie oleme head, kõik teised on pahad.
Stalkerid on ka head inimesed.
Nemad on eksinud hinged, kes tulevad Tsooni,
et kõik oma mured ja hädad unustada.
Parem olla vaikselt ja tegeleda oma asjadega.
Siis läheb suur õnnetus meist mööda.
Suure õnnetuse käest ei pääse.
Kui vaja, leiab see sind alati üles.
Selle eest ei peida kuhugi, tuleb õppida sellega elama.
Ukraina kodanike surnukehad ei kuulu neile ega nende perekondadele...
Ma tahan Kiievisse minna. Tahan näha metrood ja McDonald’sit ja internetti.
Ja Coca-Colat tahan ka.
Mis sul Kiievisse asja?
Seal koheldakse sind nagu siga, lüüakse maha ja võetakse elundid välja.
Söö küüslauku!
Kui nad kuulevad, et oled Tšornobõlist, siis jätavad su ilmselt rahule.
Mõtlevad, et me oleme kiiritust täis.
Aga kas tead, kui paljud inimesed jahivad odavaid elundeid?
Liduvad mööda maailma ringi ja otsivad igalt poolt.
Jumal sind aidaku, tütreke.
Miks neile neid nii palju vaja on? Kui nad just neid ei söö…
Kui läheneda inimmaterjali kasutusele mõistuspäraselt ja praktiliselt…
Ma lähen nagunii Kiievisse!
Annab tükk aega astuda.
Keegi ei võta sind auto peale, sa oled räpane nagu hulkuv krants.
Ja raha sul ka ei ole.
Kuula, mis vanaema räägib.
Kuula jah, mis vanaema räägib.
Sest vanaema küürib su puhtaks ja annab sulle raha ka.
Ohoo!
Ema, mis jutt see on?!
Kahjuks on meie seas väga palju erinevaid inimesi –
vanu, väikesi, alkohoolikuid, narkomaane ja haigeid,
ja nende elundeid saame kasutada ainult kohalikul turul.
Võta taldrik ja kobi tuppa!
Ruttu! Sööme toas.
Miks sa selline idikas oled?! - Mamps…
Ma sulle veel näitan mampsi!
Kuhu sa oma aruga lähed?
Pripjatti!
Stalkerid tulevad täna jälle!
Ei lähe sa kuhugi!
Lähen küll! Lähen jah!
Kas sa tahad mind hauda ajada või?!
Kas sa ei mäleta, kuidas need poisid sulle kiviga vastu pead virutasid,
et su veidrat aju lähemalt vaadata?
Pea kinni, parasiit!
Või räägin sulle su isast?
Kuidas ta rööviti ja kuidas ta nüüd orjuses elab?
Stalkerid ütlesid mulle, et kõik su lood on puhas vale!
Peaaegu kõik inimesed on head!
Pea kinni!
Nii ütlesidki või?!
Ütlesid jah nii!
Ainult värdjad räägivad sellist juttu!
Sa ei tohi nendega rohkem rääkida!
Nad ütlesid, et ma olen juba suur mees ja ei pea enam ema sõna kuulama,
vaid naisi nikkuma!
No mis kuradi värdja jutt see on!
Vovka, kust sa loodad siinkandis mõne naise leida?
Ma ei tea! Kusagil peab ju olema!
Pojake, mul on sinu pärast läbi!
Miks?
Mina olen ka inimene ja tahan naisi nikkuda,
mitte teha seda üksi, nagu ma kogu aeg teen!
Keda sa rohkem armastad?
Kas oma ema või haisvaid stalkereid?
Stalkerid lubasid mulle sünnipäevaks litsi kohale tuua
ja ma saan teda nikkuda, selle asemel et kogu aeg pihku peksta!
Pea kinni! Pea kinni!
Kui haigeks jääd, võtan pea maha!
Nii pidigi minema. Aga palju varem.
Mis naisi temasugune saab? Ta on ju haige!
Normaalseid naisi. Ja tema on ka normaalne.
Lihtsalt mitte selline nagu teised.
Albert Einstein oli lapsena geenius, ehkki paljud pidasid teda vaimuhaigeks.
Einstein? Mis Einstein?
Aga sina, memmeke, võta patareid välja.
Noh…
Võta välja.
Võta välja, krõhva!
Võtsid välja?
Nojah.
Näed nüüd? Mängin ka ilma patareideta.
Relatiivsusteooria – vaat see on Albert Einstein.
Sul on ükskõik. Sinul on tõesti ükskõik.
Sinu poja veri on minu kätel.
Aga sina oled lihtsalt täis.
Sinu poega tapetakse, aga sina oled hommikust õhtuni täis.
Ainult sööd, jood, situd ja magad, kui sinu poega tapetakse.
KRIMM, 1993
Sa oled samasugune nagu su mutt.
Ronid mulle ajudesse ja hakkad neid seestpoolt närima.
Mida ma peaks siis tegema?
Nende jõnglaste pead lõhki lööma või?
Või nad hoopis maha nottima?
Ta on kaheksa-aastane.
Tal on sinu kaitset vaja.
Sina sünnitasid ju värdja.
Kuidas mina teda kaitsta saan?
Ta ei ole värdjas!
Sinu poeg on!
Mina sünnitasin sulle normaalse lapse!
Süüdista selles seda tuumaõnnetust!
Süüdista lapsi, kes talle vastu pead virutasid, et tema veidrat aju näha!
Ta ei ole värdjas!
Ta on sinu poeg!
Jah, minu poeg.
Ma ei tea…
Mine ja räägi nende vanematega,
helista miilitsasse…
Sa ju käisid juba miilitsas.
Sina oled ju mees, sind kuulatakse.
Ei kuula nad sittagi.
Seitse aastat oleme siin urkas elanud.
Seitse aastat!
Kes me neile oleme?
Pole mingit Slavat, pole Vovat, pole Petjat, pole Savtšenkote peret.
Mis pagana Savtšenkod?
Me oleme neile lihtsalt…
…tšornobõlilased.
Lähme siit ära.
Kuhu? Igal pool on sama pask.
Lähme tagasi Tsooni. Minu ema juurde…
Ma kuulsin, et inimesed üritavad sinna iga hinna eest tagasi minna.
Mõni annab läbipääsupunktis altkäemaksu, teised käivad loomade järel, aga saab.
Mida meil karta?
Nagunii oleme oma kiirgusdoosi juba kätte saanud.
Ega hullemaks minna ikka saa.
Oh sa odav põrguline!
Pea lõikan sul maha!
Ma ei armasta sind.
Närakas!
Või tema ei armasta!
Anna tagasi, see on ema oma!
Suguvõimetu värdjas!
Sina hävitasid mu elu!
Ei ole vaja! Jäta järele!
Põle maani maha, raisk!
Petja, ära jäta mind maha!
Petjake!
Palun ära mine, Petja!
NÄKINEID
Ema!
Mis on?
Miks nii pime on?
Mida?
Pime, midagi ei näe!
Jäta lollitamine!
Ma ei saa puid raiuda, liiga pime.
Tee silmad lahti, siis pole enam pime!
Ära kepi mu ajusid, lollpea!
Puid ei ole enam kuhugi laduda.
Lõhu aga lõhu, Vova.
Aga jalutama?
Jalutad siis, kui aega on.
Mida?
Majas ei lõpe tööd kunagi.
Kord on vaja puid lõhkuda,
siis aknaid pesta.
Kui ma pean seda kõike tegema, siis ma ei jõuagi jalutama.
Küll sa suvel jalutad!
Küttepuid ei ole enam kuhugi panna!
Anna andeks, vennas, et su tapsin, aga ära ei söö.
Vanamammi tohib küll metsas hulkuda, aga Vovake peab ema orjama, jah?
Mis laps sa küll selline oled?
Tahad mu tuju ära rikkuda?
Lõhu need puud ära ja siis pane punuma, nagu jaksad.
Aknaid peseme homme.
Ohoo!
Näe, memm tuligi jalutamast tagasi!
Küllap tal on kõht hirmus tühi.
Räägi-räägi, ma lähen veel tagasi.
Marju on hullupööra palju. - Tore.
Kas kiirgustaset mõõtsid?
Muidugi. 70.
Paljuvõitu.
Nagu alati.
Vovake, tule vanaemale appi.
Aita korv seljast ära.
Mis sa ajad!
Ega siis mina, koer tegi.
Seo korv lahti.
Ja siis vii küüni ja riputa kuivama, et hästi ära kuivaks.
Jajah, riputan üles.
Ma käisin tehase juures ja tundsin jumalahirmu.
Mida sa kondad seal tehase juures?
Seal on kiirgustase kõige kõrgem, aga sina muudkui kooserdad sinna.
Headel inimestel ei ole sellistes kohtades midagi karta.
Pea meeles: kui mind enam pole, kuula Vova sõna.
Tema oskab metsas käia.
Olen talle õpetanud, kuhu tohib minna ja kuhu mitte.
Mida tasub võtta ja mida mitte.
Kuula teda.
Ma ei taha sinu möla enam kuulata.
Need su nägemused on saadanast!
Või et temal on nägemused!
Kus tuli prohvet välja!
Ma lootsin sinu peale, tütreke. Aga jumal ei andnud sulle annet.
Kogu teie põlvkond on mõttetu.
Teile antakse selline võimalus:
võtta maa enda kätte ja sellest elada.
Aga teie ei oska. Hinged on teil hukas.
Mida sa minust tahad, ah?
Mis sa tahad? Et jätaksin kõik sinnapaika ja kondaksin sinuga koos mööda rabasid?
Midagi ma sinust ei taha.
Väga hea.
Ma suren varsti.
Jumal hoidku.
Ma nägin näkineidu.
Mis näkineidu, ema?
On kõnekäänd, et sellele, kes kohtab näkineidu päeval, mitte öösel,
tuleb varsti vikatimees külla.
Nalja teed või?
Miks sa tahad mulle hirmu peale ajada?
Mina võin muide ka varsti hirmust surra.
Siin elus peab kõigeks valmis olema!
Võid ju üritada põgeneda, aga saatus leiab sind ikka üles.
Memm, kas see näkineid virutas sulle kiviga vastu pead?
Miks ta peaks mulle virutama?
Ise sa rääkisid, et neil on kombeks inimesi kividega loopida.
Vova, näkineiud ei ole kurjad.
Nad võivad küll ohtlikud olla, aga kui neile lilli kinkida,
pärjake punuda või valge riie viia, siis nad sind ei puutu.
Vastupidi, nad kaitsevad sind kurja eest.
Mina olen siin viimane, kes nendega sõbrustab.
Minu vanaema Stefania õpetas seda mulle ja mina annan need tarkused sulle edasi.
Ja sinust saab viimane inimene, kes tunneb meie Polesja näkineide.
Kas nad elavad kusagil mujal ka?
Ei tea. Küllap ikka.
Aga sina võid neid näha ainult siin.
Ülejäänud maailm elab sirges ajas, seal pole päeva ega ööd,
igaüks magab ja töötab just siis, kui heaks arvab.
Aga meie aeg on ümmargune: ärkame päikesega, läheme kuuga magama.
Meil on kevad, suvi, sügis ja talv.
Kõik käib ringiratast.
Aga neil on kõik sassis: suvel jõulud, talvel maasikad.
Kõik nad aina kiirustavad kuhugi, aga kunagi kohale ei jõua.
Aga meil pole kuhugi kiirustada.
Meil on kõigeks aega. Omad aastaajad, oma aeg.
Meie elame aja alguses ja lõpus.
Kuidas nii?
Mis mõttes kuidas?
Miks meil on nii, aga neil teisiti?
Ma räägin sulle: nende aeg on sirgjoon, aga meie oma ring.
Selge! Nemad on juba seal, aga meie oleme veel siin.
Mu kullake, sa oled tark nagu Einstein!
Kes see on?
Üks rääkiv säga tehase juures tiigis.
Tahan ligi hiilida ja ta kinni püüda.
Miks?
Et ta ära süüa ja targaks saada.
Nagu Einstein?
Jah, just nagu Einstein.
Mina tahan ka targaks saada, aga ema ütleb, et ma olen loll.
Ise ta on loll, kui nii räägib!
Sina oled tark, saad aru? - Saan.
Aga sa ise sõimad mind ka iga päev lolliks. - Mina?
Ma võin ju sind lolliks sõimata, aga ega ma tegelikult nii arva.
Sa oled tark, väga tark!
Ja kui Einsteini kätte saame, sööme ära ja saame kõige targemateks maailmas!
Memm, ma nägin ka eile näkineidu.
Ära tee memmega sellist nalja.
Ma ei tee nalja.
Kui ma eile tehase juurde läksin, siis ta istus seal, ihualasti.
Ta isegi rääkis minuga.
Ütles mulle: „Tsi-tsi-tsi-tsi.“ Ja mina vastu: „Tsi-tsi-tsi-tsi.“
Ja siis ta ütles: „Tsi-tsi-tsi-tsi-tsii,“ ja mina seepeale: „Tsi-tsi-tsi-tsi-tsii.“
Lühidalt… Ma oleks tahtnud teda nikkuda, aga ta tegi minekut.
Oota! Pea kinni!
SURM
Tahad, lähen teda otsima?
Kust sa teda ikka otsid? Küll tuleb ise tagasi.
Tead, ema… See, mis sa rääkisid meie sugupõlvest ja see muu…
Ma ei saa seda kuidagi peast.
Ma ei tea, kas see on tõsi või ei, aga võta teadmiseks,
et ma olen sulle väga tänulik kõige eest, mis sa teinud oled.
Ma ei tea, mis meist Vovaga saanud oleks, kui sind poleks olnud.
Usu mind, tütreke. Ei oleks teiega midagi hullu olnud.
Me peaks juba surnud olema.
Aga meie elame veel.
Elame talve üle ja varsti ongi suvi.
Mulle meeldib see aastaaeg.
Mis see siis on?
Eelmisel talvel oli ka surnuaiast tulistamist kuulda.
Sihtisid hauaplaatidel olevaid tähti, nüüd on neis augud sees.
Ema, kelle kord on täna õhtuks süüa teha?
Sinu, tütreke.
Miks minu?
Sest mina olen vana.
Aga mina olen haige.
Mul on mingi tundmatu haigus.
Ma ei ole nii laisk nagu sina.
Hei!
Ma olen siin! Olen siin!
Ärge tulistage! Ärge tulistage!
Ärge tulistage! Ma olen inimene!
Jah Juštšenkole! Jah Juštšenkole!
Keda huvitavad teiste inimeste mured?
Kellel seda vaja on? Ela, nagu oskad.
Sinu mure on sinu mure. Sure maha, kui kanda ei suuda.
Miks mõttes sure maha? Vasja?
See on sinu mure ka. Sinu töö on seadust kaitsta.
Mingit seadust ei ole.
On vaid inimesed, konkreetsed inimesed.
Ja antud juhul sellised inimesed, kelle eest ma teid kaitsta ei saa.
Rahvasaadikud, prokurörid…
Neile on seadus nagu peer tuules.
Kuidas siis nii, Vasja? Nad ju tulistasid mu poega.
Ma kaeban su peale su ülemustele.
Kui vaja, lähen jala Kiievisse.
Kirjutan ajalehte.
Mine raadiosse, las saavad teada, et sa oled kaabakatega mestis.
Ma ei soovitaks.
Teed asja ainult hullemaks.
Seaduse järgi te ei tohiks siin ollagi, see on ametlik keelutsoon.
Olen seni silma kinni pigistanud, aga igal asjal on piir.
Seaduse järgi pole teid olemaski.
Ei ole olemas? Aga me oleme siin.
Vasja, saada vähemalt arstki.
Ükski arst ei tule siia teie juurde.
Ta peaks siis kuulihaavadest teada andma ja satuks valitsusega vaenujalale.
Ma ei lase kedagi teie ligigi.
Slava, sa oled ju medõeks õppinud, ravi oma poeg terveks.
Mul pole ju ravimeid. Midagi ei ole.
Ja sina, mutt, oled vinge teadmanaine.
Eks ravitse siis poiss terveks. Ma võin teile vajalikke ravimeid tuua.
Aga lubage mulle, et te kaote siit kus kurat.
Et talveks poleks teist siin haisugi.
Kuhu meil minna, Vasja?
Ükskõik kuhu.
Ja need kaabakad jäävadki karistamatult ringi hulkuma, Vasja?
Nad tahtsid teda lihtsalt hirmutada.
Ta ju ründas neid noaga, nad lihtsalt kaitsesid ennast.
Nii, teile saadeti veidi toitu. On häid inimesi.
Ütle, mis ravimeid sul vaja on, saadetakse neid ka.
Mida sa jõllitad, Slava?
Ütle, mis ravimeid sul vaja on.
Mis see on?
Vasja, mis see on?
Kus soolapekk on? Ja tatar?
Küll sa leiad kõik, mammi, soolapeki ja tatra.
Kõik on olemas.
Aga soolapekk?
Jumala eest, Vasja, mis inimene sa küll oled?!
Kondenspiim!
Vähemalt oli neil nii palju oidu peas, et taipasid meile süüa saata.
Slava, tundub nii, et nad ei tahtnud tegelikult Vovakest tulistada!
Nad on head inimesed!
Nad olid ju täis, kui tulistasid.
Nüüd kahetsevad!
Kas sa jumalat usud, Vasja?
Me käime naisega kirikus…
Iga pühapäev?
Pühade ajal ka.
Tore. Siis palvetad koos minuga.
Kuidas, Prisja-memm? Palvetada tuleb kirikus.
Ei, palvetada võib ükskõik kus. Jumal näeb kõike.
Aga ma täidan ju ametikohustust.
Mina samuti. Näe, võta küünal.
Ole nüüd, Vasja!
Sa oled mulle võlgu. Olen vana naine, mul pole kedagi, kellega palvetada.
Lähme tuppa ja palvetame koos.
Isa ja Poja ja Püha Vaimu nimel, aamen. - Põlvili!
Isa ja Poja ja Püha Vaimu nimel, aamen.
Kõikvõimas Issand, taevane kuningas.
Sina, kes sa lood valgust ja tood pimedust.
Sina, kes sa lõid maailma ja kõik selle sees.
Palun pööra oma pilk meie, oma õnnetute alamate poole,
oma rusutud orbude poole.
Ja nende näruste patuste poole, kes meid tapavad.
Halasta meie peale ja kaitse meid nende neetud vaenlaste eest.
Pööra oma viha nende raibete laste vastu ja heida nad välja.
Tõsta oma käsi kurjategijate ja nende jüngrite vastu ja murra nende luud.
Põlegu need, kes nad sünnitasid, põrgus aeglasel tulel.
Kaevaku metsloomad nende hauad üles ja puistaku nende kondid mööda ilma laiali.
Et neil, kes meile haiget tegid, kukuks nahk lihalt…
Et nende värdjate sõrmed verd veritseks…
Ja et litsid kasutaksid nende nahka oma voodite tegemiseks…
Vasja!
Jäta järele, ema! Pole vaja!
Pole vaja, ema! Pole vaja!
Püha jumalaema…
Saatan…
OHVERDUS
Käi persse! Tõmba minekut!
Et varesed su täis situks!
Kus see värdjas on?
Endast räägid või?
Möla maha, kuradi vanamutiraisk.
Poisi seis on päris sitt.
Tõsi. Slava ei suutnud oma poega päästa.
Üritas teda sinna ära peita.
Ega saatuse eest põgene.
Isegi siit leidis häda meid üles.
Noh, Vasja, anna memmekesele üks suits.
Sina, memmeke, olid ka kunagi ilus ja tugev naisterahvas.
Miks sa tagasi tulid, Vasja?
Unustasid midagi?
Kas sa helikoptereid nägid?
Hommikul leiti ristteelt džiip, aga inimesi sees polnud.
Salakütid, küllap eksisid ära. Eks meil on suured metsad ja rabad.
Neil on linnas igav persetada, tulevad siia seiklusi otsima.
Neile on see sport.
Inimeste jahtimine on sport?
Teiesugused ei ole neile inimesed. Räpased, lollid elukad.
Olgu nad neetud.
Olgu pealegi. Aga kui nendega, kes on kadunud, midagi juhtuma peaks,
ei tähenda see meile head. Need on ju samad inimesed.
Kes Vovat tulistasid?
Saad aru?
Kohtunik ja ta poeg on kadunud.
Nad tulid siia just selleks, et see asi korda ajada.
Kuuled, vanamutt?
Mida suitsetad?
Marlboro Light.
Pask.
Ära minult rohkem küsi. Mina mõtlesin eksikombel,
et äkki teie poisil hakkas parem ja tema kujutas ette, et on partisan.
Ja läks sinu nii-öelda sinu jälgedes.
Siin pole pärast sõda mingeid partisane olnud.
Ma olen nad ammugi unustanud.
Aga mina ei ole.
Olen kuulnud, et sind hüüti Preili Partisaniks ja inimesed kartsid sind.
Ja mitte ilmaasjata.
Mis mind karta?
Ma olen juba vana kõbla.
Naerukoht.
Aga mina käisin otsisin arhiivist.
Tuleb välja, et sa oled meil Nõukogude Liidu kangelane, mutike.
Mille eest sa medali said?
Ole lahke.
„Kümnest sõdurist ja kahest ohvitserist koosneva
natsifašistliku salga hävitamise eest 28. oktoobril 1942 Zvizdali külas.“
Noh?
Hea küll, ütlen omade sõnadega.
Tuleb välja, et astusid keset ööd vastu kaheteistkümnele täies elujõus mehele
ja veristasid neid noaga nagu sigu.
Miks siis kohe noaga?
Mõne torkasin sõnnikuhargiga läbi, teisi raiusin kirvega.
Eks ikka olenevalt olukorrast.
Isegi labidas kulus marjaks ära.
Nojaa… Küllap oli karm öö.
Mis ma pidin siis tegema?
Nad läksid metsa partisane otsima, nood olid ju meie poisid.
Vaat sellisest kangelaslikkusest pole ma enne kuulnud, olgu jumal tunnistajaks.
Mida sa laipadega tegid?
Millistega?
Sakslastega.
Või oli teisi ka?
Ei, ainult sakslased.
Raiusin tükkideks ja viskasin tükid sohu.
Ja nüüd on sarnane olukord.
Inimesed tulevad sind otsima ja kaovad ära, nii et keegi ei leia.
Jäta see sinnapaika, Vasja.
Mina olen vana ja põdur, Vovake võitleb oma elu eest.
Võib-olla nad eksisid tee peal ära, täis nagu sead, ja jäid kuskil magama.
Kus Slava on?
Slava sõitis linna. Poisile antibiootikume tooma.
Haav hakkas mädanema.
Anna andeks, eideke, aga see hais seal majas annab mõista,
et seda poissi ei aita enam miski.
Tean, Vasja. Tean.
Anna mulle andeks, memmeke. Andesta, kui suudad.
Ainult jumal andestab.
Aga mina ei andesta kunagi.
Nõndaks, Vasja.
Ema?
Sa tulid ruttu tagasi, tütreke.
Mul oli kaasas 432 grivnat, aga antibiootikumi kuur maksab 1000.
Sa tulid siis tühjade kätega?
Jumaluke, ema, mida sa teed?
Korraldan riituse jumala ustava teenri Vova tervendamiseks.
Tead sellist?
Või siis ta matusteks.
Sest sina tulid ju tühjade kätega.
Postkontorist ei saa ka raha. Valitsus hoiab väljamakseid kinni.
Ja kui arsti saatekirja ei ole, ei aita sind kliinikus ka keegi.
Jooksin kogu Tšornobõli läbi.
Ei tea kohe, mida veel tegema peaks.
Miks sa siis siia tulid?
Kuhu mul ilma rahata minna?
Siit sa ka raha ei leia.
Kuidas tal on?
Magab. Nagu kivi jõepõhjas.
Tegin talle süsti ja meie poisu magab.
Tahan oma poega näha.
Paigal!
Ema, mis on?
Kui tühjade kätega majja astud, viid sinna halba!
Ema, ma tahan ju oma poega näha.
Välja mu majast ja ära tule enam tagasi!
Ma vihkan sind! Vihkan kogu südamest!
Aita mind, ema! Ma ei tea, mida teha.
Sa ainult arvad, et sa ei tea.
Mida ma saan teha?
Sa saad ennast aidata, Slava.
Sul on üksainus poeg, üks laps!
Rohkem ei ole ega tule, saad aru?
Lapse pärast pead kõik ära kannatama! Kui vaja, siis tapma, varastama, surema!
Slava!
Kõige suurem patt on mitte midagi teha.
Mitte midagi!
Mine ja ilma ravimita ära tagasi tule.
Mine!
Oota!
Su ema pole sind veel õnnistanud.
Ära seda alla tuhande ära müü.
Siin on 32 grammi hõbedat ja 12 natsisakslase elud.
Elus on nii, Slava, et kas ohverdad ennast või kellegi teise.
Võta.
Mine, tütreke.
Mis viga?
Mine.
Ema… - Mine.
Anna mulle andeks, jumal.
Taevas ja maa, vesi ja tuli,
avage väravad sealt siia!
Punane vesi, elu vesi.
Must vesi, häda ja vaev.
Ära voola siia, voola merre, voola suurde musta ookeani.
Ma ei anna sulle oma tütrepoega Vovat!
Söö, söö…
Punaste silmade, punase keele, punase suuga… - Kao siit minema!
Anname sulle, mis sulle kuulub.
Andesta mulle, taevane valitsejanna.
Aga on parem, kui sa seda ei näe.
Kõiksuse valitseja väega,
kõigi vanade vaimude nimel…
Ma käsin teid. Ma kutsun teid!
Ma käsin teid!
Raudnaine, kes sa külvad hirmsat surma meie põllul, võta mind kuulda!
Kuula mind, Raudnaine!
Kuula mind…
Kuula mind, Raudnaine...
Kuula mind, Raudnaine.
Raudnaine, kes sa külvad hirmsat surma meie põllul, ilmuta end mulle!
LEND
Tule minu juurde, Raudnaine…
Jää vait!
Söödan su oma muredele!
Tule minu juurde, Raudnaine…
Kuula mind, Raudnaine… Kuula mind…
Kas sa oled seal?
Kuula mu testamenti.
Kuula, surm, Raudnaine.
Nii nagu surm tõuseb surmast,
nii läheb surma mu ohvriand.
Ära võta süütut, puhast ohverdust oma rinnale.
Võta see ohver, kelle mina sulle annan.
Jäta rahule Vova keha ja hing.
Tõuse mu silmade ette.
Olgu meie leping igavene.
Heldeke… Vova!
Käi kuradile!
Vova? Kuidas see juhtus?
Võta mind, mina olen vana!
Käi põrgu!
Võta mind, ma olen vana.
Hiljem. Enne lähen Kiievisse nikkuma.
Ja pärast tulen sulle järele.
Võta mind kohe! Ma olen praegu siin! Võta mind!
Vähe! Liiga väike…
Mul pole rohkem midagi anda.
Valetad, valetad! Ära valeta!
Mida sa minust tahad?
Võta omaksed ja kao siit!
Su vaim peab siit lahkuma.
Lahku siit!
Nad lähevad ära, ma saadan nad ära.
Ja sina, sina… - Ei. See on minu maa.
Minu! See on minu maa! - Ei, minu! Minu!
Ma elasin siin nälja üle!
Sakslased elasin üle, kiirguse elasin üle!
Elan ka sinu üle, värdjas!
Laku perset!
Vanaema…
Nii et see salajane metrooliin on ikkagi olemas!
Muidugi. Ja see jookseb muide otse meie maja alt läbi.
Ohoo! Ja mina käisin seda otsides terve Tsooni läbi.
Ja nüüd leidsidki.
Aga kuhu me sõidame?
Kuhu iganes.
Sõidame Kiievisse, enne kui emme tagasi tuleb.
Sõidame jah. Lähme kaeme linnaelu.
Pärast minu kadumist ei leia mind enam keegi.
Aga mu naine jääb viimaks rasedaks.
Ta jookseb ruttu mu günekoloogist venna juurde aborti tegema.
Aga mu vend lööb põnnama ja keeldub.
Ja mu naine sünnitab poja. Väikese Andrei.
Minu eesmärk elab temas edasi.
Ma jätsin oma naise ja vigase lapse maha, et elada 4 aasta jooksul kolme naisega,
lakkuda hommikust õhtuni, elada võhivõõraste korterites,
daatšades, keldrites ja raudteejaamades, kuni jäin päris kodutuks.
Põgenesin oma perekonna, iseenda, Tšornobõli eest.
Tsoonis tundus mulle, et ma elan mineviku,
oleviku ja tuleviku kalmistul.
Jaanuaris, päev enne õigeusu jõulupüha,
veedan ööd ühes elektrikilbi kabiinis raudtee lähedal.
Ja suren alajahtumise tagajärjel.
Ma saan viimaks ravimid ostetud ja torman kodu poole,
kartes, et olen hiljaks jäänud.
Kui koju jõuan, on juba hommik. Kell on 7.32.
Mu ema lamab põrandal, soeng peas, ilusti riides,
käed-jalad kenasti välja sirutatud, küünal käte vahel põlemas.
Vova lamab tema kõrval.
Aga tema käed-jalad on sellises asendis, nagu üritanuks kellegi eest põgeneda.
Ta on väsinud, räpane.
Langen ta kõrvale, hakkan teda suudlema, hüüan nuttes ta nime:
„Vova, mu pojake! Pojake!“
Aga tema on juba külm.
Hakkan hoovis ringi vingerdama nagu pooleks raiutud madu.
Leian potitäie süüa ja hakkan sööma.
Ema pole ju enam ammu süüa teinud.
Söön, söön ja söön. Kõik söön ära, viimase palukeseni.
Ühtäkki…
22 sekundit hiljem hakkab mul nii hea. Ma ei ole end kunagi nii hästi tundnud.
Ja ma hakkan tantsima.
Tantsin ja tantsin ja tantsin…
Ja ühtäkki jõuan
salajase metrooliini sissepääsuni.
Mu süda jääb seisma ja ma kukun, pea ees, külma sügavikku.
Nii et salajane metrooliin on ikkagi olemas!
Muidugi. Ja see jookseb otse meie maja alt läbi.
Ohoo! Ja mina käisin seda otsides terve Tsooni läbi!
Nüüd siis leidsid. Siin me nüüd istume ja sõidame.
Aga kuhu me sõidame?
Lihtsalt sõidame.
Tõlkinud Tiiu Marie Kraut Toimetanud Ines Rebane