LJUDI IDU KAMO IH MOĆNI VODE CHARLES PEGUY
Ovo su vijesti Radija Francuske. Ja sam Paul Reynaud,
premijer i ministar obrane i rata.
Francuskome narodu moram objaviti važan događaj.
Znali smo da će doći crni dani.
I došli su.
U Francusku su upadali stotine puta, ali nikada je nisu porazili.
Svaki se put snaga naših vojnika,
svake Francuskinje i Francuza udeseterostručila.
Nevolje bi uvijek ojačale našu zemlju.
Snaga našega jedinstva nikada nije bila veća.
FRANCUSKA, POČETAK Juna 1940.
EXYUSUBS.COM
Na novoj je fronti naš veliki vođa Weygand,
u koordinaciji s maršalom Pétainom
na rijekama Sommi i Aisni. Izdržat ćemo napade.
Izdržat ćemo i zato ćemo pobijediti.
Momci, dolazi časnik.
Daj ruku.
Dajte mu stolicu.
Hoće li Nijemci doći?
Za vratom su nam. Ne marširaju, nego trče.
Mislio sam da ćemo ih poslati kući sa čizmom u guzici.
Utaborit će se.
Evo, poručniče.
Hvala.
-Odakle si? -Iz Vichyja, poručniče.
Iz Vichyja. Je li ondje lijepo?
Ljepše je ljeti. Ali to mi je dom.
Ne žali se. Barem ćemo u tvojemu gradu biti sigurni.
Trebao sam zaklati krmače prije tri tjedna.
Ali klaonica je zatvorena od početka napada.
Mesari su na fronti.
Tvoje će svinje biti sretne.
Ostavljam ih vama, g. gradonačelniče.
Ne znam koliko me dugo neće biti.
Brinut ću se o njima kao da su mi sinovi.
-Prvo Francuska. -Da.
Borit ću se za primirje.
Nijemci!
Koji vrag?
Dođite.
-Mjesta. -Popnite se.
-Ne gurajte se! -Uskoro će doći.
-Što? -Nijemci su blizu.
Brže!
Mama!
Želudac mi se okreće od pomisli na to da nam mladi umiru kao životinje.
Daj mi moje kapi, molim te.
Pet. Moramo zaustaviti taj masakr.
Deset. Ne smije se ponoviti klanje iz 1914.
-Jeste li vidjeli moju mamu? -Ne.
Mama?
Gospodine maršale.
Maršale.
Idemo.
Hajde.
Maršale, moramo se skloniti. Mogli bi opet početi svaki čas.
Paule, živciraš me.
Hélène, ne smijemo tratiti vrijeme.
Pusti me na miru.
Strateško povlačenje ne znači da ne smijemo u restoran.
Dobar dan. Poslužujete ručak?
Nemam više mnogo toga.
-Potrošio sam hrpu namirnica. -Za premijera Paula Reynauda?
Do prozora.
Lijepo je biti u Francuskoj.
Zatraži primirje, Paule. Poslušaj maršala.
-Stalno ga spominješ. -On je velik čovjek.
Velik čovjek koji me naučio što je užitak.
Divno.
Hvala.
Sjedila sam mu na koljenu kad sam imala tri godine.
Prijateljice draga, ostala si dijete.
Ali ovo nije dječja igra. Riječ je o francuskoj vladi.
Djetinjasto je što vlada odlazi, a ne zna kamo će.
Nijemci su prešli Seinu.
Sada je glupo reći da ćemo se boriti do zadnjega čovjeka.
Bilo bi to kriminalno.
Maršale, juha je poslužena.
Izgubila sam oca kod Verduna. Sigurno ste ga znali. Visok, riđe kose.
Tišina, Mélanie! Ometaš maršala.
Imam dva sina, maršale. Michel je na Maginotovoj liniji.
Baptiste je narednik u 27. pukovniji.
Možete li učiniti nešto za njih?
Umoran sam, ali ponajviše bijesan.
Odlučili su izbaciti vladu na ulicu.
Tu marionetsku vladu.
-Ne mogu do njih. -Ali ti si dio vlade.
Da. Žele me poslati u dvorac Nitray.
-Vode me kao maskotu. -Kamo?
U Nitray. Pogledaj na karti.
Gotovo je. Englezi nas napuštaju.
Ali što je s tobom? Kako si?
Došao je mali Ménétrel. Moram ići.
Došao si baš usred cijeloga ovog rasula. Skini kapu.
Gospodine maršale.
Gospodine maršale, razgovarao sam s našim građanima.
-Uspoređuju vas s Ivanom Orleanskom. -Ona je imala 19 godina.
A vi imate srce adolescenta.
U tijelu patrijarha.
Ona je bila nevjerovatno mlada, a vi ste nevjerovatno stari.
Volite ekstreme. Mislite da oni najviše dopiru do ljudi.
-Da? -Zato smo vas doveli ovamo.
Ne dozvolite da vam otmu slavu i razbježe se kao zečevi.
Kako? Kako je Francuska spala na ovo?
Zbog Židova, maršale.
Sve je išlo dobro do Popularne fronte.
Ali republika nije metafora.
Ljudima je danas samo do dokolice. Niko se ne želi potruditi.
Kakva šteta.
Rasulo i šteta!
Reci mi nešto.
Što misliš o Lavalu?
Laval je jedan od onih koji su nas uvalili u najveću nevolju.
Sa svojom drugorazrednom demokracijom. Pogubio se.
Čak su ga i parlamentarci izbacili.
Baš je o tome i riječ.
Bivši premijer koji završi na selu bit će osvetoljubiv.
Boudot! Ako ćemo cijeli rat morati voziti u rikverc,
možda je vrijeme da se riješimo krntije.
Da, gospodine.
Šalim se. Ali šteta što je došlo do ovoga.
Sve ovo zbog Gdanjska.
Koji vrag radimo u tom ratu?
Sada moramo izbjeći najgore. Izvući asa iz rukava.
-Kojega asa? -Našega jedinog. Pétaina.
Maršala? Pa on ima više od 90 godina.
Ima 84. U najboljim je godinama. Jedino će njega Francuzi slijediti.
Jedino njega imamo.
Recimo da maršal dođe na vlast. Što onda?
Što onda? On je samo ukras.
Stavit ću ga iznad kamina i povremeno s njega obrisati prašinu.
Voli to.
Najvažnije je da borbe prestanu.
Oružje nikad nije donijelo ništa dobro.
Ne žele žene u vladi.
DVORAC CANGÉ
Ne žele nam dati pravo glasa. I pogledaj kamo nas je to dovelo!
Pravo rasulo.
Poduzmi nešto, prijatelju!
Zdravo, Mandele.
Prijateljice.
Otraga još ima mjesta.
-Što je ovo? -Vlada je došla iz Pariza.
Kao da je stigao cirkus.
Dragi moj Weygande.
Trebali smo ostati u Parizu. Manje je prometno.
Koji se vrag događa?
-Predsjedniče. -Draga prijateljice.
-Markantni kao i uvijek. -A situacija je podosta…
-Sastanak će se održati u… -Dobar dan.
Glasine. Prema Weygandu, komunisti su zauzeli Elizejsku palaču.
Spuštaju moral.
Vi stalno nešto kuhate. Do mira mora doći kako god. Odlučite.
Vojnici se bore, a vlada je odlučila pobjeći.
Kako ćemo nastaviti borbu?
Bilo bi dobro da nekoliko ministara pogine.
-Moramo se odupirati, bez obzira na sve. -Nemoguće!
-S kojim resursima? -Zar odbijate
izvršiti naredbu vlade? -Slušajte.
Ja sam slobodan čovjek.
Ne mogu ići protiv onoga što mi nalaže savjest.
Dajete li i vojniku pravo da odbije zapovijed na račun savjesti?
Jasno da ne.
Onda mi je vaše poimanje poslušnosti zanimljivo, u najmanju ruku.
Nijemci imaju 140 divizija. Ja jedva 50.
Kolone oklopnih vozila probijaju se i siju paniku.
Na cestama su milijuni izbjeglica.
Ne mogu pomaknuti nijednu pukovniju, a da ne pregazim civile!
Pedeset divizija je mnogo. Ne možete tako gledati na to.
Da, ministre. To je vojska, ali na koljenima.
Zato mislim da francuska vlada
ne bi više trebala čekati ni sekunde da od Nijemaca
-zatraži primirje. -Ne dolazi u obzir!
Francuska nije sama. Tu su i Englezi.
Englezi će pokleknuti. Nijemci će se probiti. Gotovi smo!
Imamo kolonije. Sjevernu Afriku.
-Carstvo. -Gadovi!
Ništa ne razumijete. Odlazim!
Mislim da maršal želi nešto reći.
Ne smatram da bismo trebali napustiti Francusku
te prihvatiti patnju koja će snaći domovinu
i njezine državljane.
Francuska renesansa bit će plod te patnje.
Francuski će preporod biti moguć ako ostanemo gdje jesmo.
Izjavljujem da, čak i ako ću morati otići iz vlade,
odbijam napustiti Francusku.
S francuskim ću narodom dijeliti tugu
i jad.
Smatram da je primirje nužno
za opstanak Francuske.
Ovaj je prijedlog uvreda za čast Francuske.
Nijemci su pred vratima. Je li ovo vrijeme za američke pjesme?
Malo hrabrosti ne bi škodilo.
-Valcer! -Bečki?
Možemo li odsvirati beguine?
Ili rumbu?
„Ramona”.
Ramona, usnuo sam divan san
Otišli smo zajedno
Ostavili smo iza sebe ljubomorne poglede
U najslađoj noći dvoje zaljubljenih
Ramona, bio sam opijen
-Kamo ideš? -Radim ovdje.
Bergaugnon!
François!
Colette! Dolazi François!
François!
Primi. Pazi, teško je.
Ministarstvo šalje još dva topa. Moramo ih istovariti.
-Oprezno. -Bez brige, sinko.
Trebamo gaze! Brzo!
Pobrinut ćemo se za tebe.
-Kamo da ga stavimo? -Onamo, molim vas.
-Onamo? -Da.
Pazite.
VINARIJA RIGAL, BORDEAUX
-Dobar dan, maršale. -Izgledaš sjajno.
Ne osjećam se tako. Jedan dan s onim debelim starkeljom,
predsjednikom Reynaudom, i osjećam se kao da sam projahala Francusku na muli.
Nadam se da Nijemci neće bombardirati Bordeaux.
Ovo seljakanje iscrpljuje.
-Baudouine, kako ste? -Dan, g. Laval. Dobro sam.
Amerikanci ne popuštaju. Ako i popuste, proći će tri godine. A dotad…
Maršal vas sluša.
Neka shvati da je njegova prisutnost u vladi zavaravanje Francuza.
Maršal želi samo služiti svojoj zemlji.
Onda bi se trebao distancirati od Reynauda.
Još bolje…
Zamijeniti ga.
Razumijemo se. Čim osjeti da je sam, Reynaud će početi razmišljati o ostavci.
Mora upoznati maršala.
Treba mu iskusan čovjek.
Koji će mu pomagati u donošenju odluka.
Što se događa?
Brzo! Moramo se pomoliti.
Maršal Pétain zamijenio je Paula Reynauda na čelu vlade.
Predsjednik Albert Lebrun dao mu je mandat za formiranje vlade.
Nastavljamo glazbeni program.
Nemoj biti smrknuta. Nijemci su barem pristojni.
Ne mogu ih gledati.
Ne! Jedan subjekt, jedan glagol, jedan komplement.
Tako je najbolje.
Ne, moramo reći…
„Izvrsna vojska”.
Rekli ste, bez pridjeva.
Kad to kažem,
bolje je naglasiti one bez kojih ne možemo.
Ovdje je trebalo pisati „sirote izbjeglice”.
„Sirote”. Slušaš?
Zar ne znaš da sam ja član Akademije?
Sad je bolje.
Ali ovo moramo preformulirati.
Trebamo nešto bolje od: „Stavljam se u službu Francuske.”
Nešto drugo. Da se nudim.
Nudim se Francuskoj.
Želim ublažiti njezinu nesreću.
U ovim bolnim satima
mislim na sirote izbjeglice,
koje tumaraju cestama u ovoj situaciji bez presedana.
Izražavam suosjećanje i zabrinutost.
Teška vam srca danas govorim
da se moramo prestati boriti.
Vidiš, dragi? Da si me poslušao,
i dalje bi bio na čelu vlade.
Maršale, pokušao sam vas kontaktirati kad sam primio vaš poziv.
Htio bih vam čestitati i zaželjeti sve najbolje
vladi koju ćete voditi.
Gospodine Laval,
zamolio sam vas da dođete
jer postoje neki manji problemi.
Manji problemi, koji uzrokuju velike komplikacije.
Manji problemi?
To je anarhija, maršale.
Ti parlamentarci koji žele otići u Alžir.
-Smijem? -U pravu ste.
Po svaku cijenu moramo spriječiti da odu.
Ko je glavni? Oni, ili ja?
Pustite ih da odu.
Možemo bez njih.
Kao što rekoh,
postoje problemi, ali vi ćete mi pomoći riješiti ih.
S obzirom na hitnost, uzeo sam list papira iz džepa
i pročitao ovaj popis Lebrunu.
Chautemps.
Potpredsjenik.
Tu je još
Darlan, ministar mora.
Jasno, Weygand je ministar obrane.
-Što mislite? -Odlično.
-Gdje je problem? -Dolazim do njega.
Vi ste problem.
Predsjednik se postavio.
„Laval? Nema šanse.
Laval da bude ministar vanjskih poslova?”
Želimo li se zamjeriti Englezima? Sad znam
da je uvijek riječ o Englezima i nije nam u interesu
sada se posvađati s njima.
Kad saznaju za primirje, reći će da smo ih prevarili.
A Amerikanci… Skratit ću.
Tražim od vas
da date ostavku na mjesto ministra vanjskih poslova
i preuzmete pravosuđe.
Privremeno. Situacija će se smiriti.
Ko će biti ministar vanjskih poslova?
-Baudouin. -Baudouin?
Nemam ništa protiv njega,
ali ako je tako, nije imalo smisla mijenjati vladu.
Ako ste tako odlučili…
Ako mi odbijate dati mjesto primjereno mojim vještinama
i dati mi posao u kojemu se snalazim,
a to je zaštita francuskih interesa od Engleske i Njemačke,
otvoreno vam govorim da odbijam biti član te vlade.
Čuvajte se, maršale.
Politika je prljav posao. Rat se s njom ne može mjeriti.
Gospodine maršale, drago mi je
da ste se urazumili.
Maršale, kakve su vijesti?
Laval govori svima da je ministar vanjskih poslova.
-Je li to problem? -Gospodine maršale,
razgovarali smo o tome. Englezi
-i Roosevelt… -Slušajte, gospodo.
U interesu mi je Francuska, a ne Engleska.
Gospodine maršale, ne želimo dijeliti Francusku.
Laval nije drag ni građanima.
S druge strane, Baudouina vole svi.
Čovjek ste iz vojske, pa ne razmatrate neke probleme kao civil.
Vjerujte mi, ne govorim to iz vlastita interesa.
Drugim riječima, g. Baudouin, rat je jedna profesija,
-a politika sasvim druga. -Tačno.
G. predsjedniče, razumijem.
Moram vas poslušati. G. Baudouin.
Vi ćete biti ministar vanjskih poslova. Što se tiče Lavala,
pronaći ću mu mjesto prikladno njegovoj popularnosti.
Gospodine predsjedniče.
Dirnut sam vašim pristupom. Trebam vaš savjet.
Mogu vam biti otac,
ali uvijek ću vas smatrati
dragim mentorom. Gospodo.
…nezaustavljivo napreduju…
Sada zaista ne hvata.
Rekla sam vam, hvatamo samo što odašilju iz Vichyja.
Zar ne može pametna Francuskinja poput tebe nešto učiniti?
Pitat ću zaručnika.
Možeš li nešto pogledati?
Gospodine.
…još samo 37 do Pariza…
O nama ovisi sudbina svijeta.
-To nije BBC. -Jest, slušajte.
Ja, general de Gaulle,
govorim iz Londona
-i pozivam svakoga časnika… -Promijenit ću postaju ako želite.
…na britanskoj zemlji sa svojim oružjem.
Gdje im je oružje?
Neka se jave izravno meni.
Bez obzira na sve,
plamen francuskoga otpora…
Vi Francuzi baš volite govore!
Sutra, kao i danas,
-obratit ću vam se iz Londona. -Ko je taj de Gaulle?
-Čuo si govor? Generalov. -Maršalov?
-Svi smo ga čuli. -Što misliš?
Bio je dobar.
-Slažeš se s njim? -Da, on je glas Francuske.
-Trebamo ga poslušati? -Naravno.
General Keitel potpisat će primirje s francuskom vladom.
Nalazimo se ispred vagona u Compiègneu,
gdje su Nijemci potpisali prekid vatre 1918. godine.
Uvjeti su vrlo teški.
Svaki se protivi načelima časti.
Vojsku će demobilizirati. Ostat će jedino 100.000 vojnika
koji će čuvati red.
A flota?
Moji je sugovornici nisu tražili.
-Ni riječi. -Moramo je razoružati.
Teritorij države
bit će djelomično okupiran, a njima će pripasti
atlantska obala
i područje sjeverno od rijeke Loire.
Žele da vlada ode u slobodnu zonu.
A Pariz?
Pariz je okupiran. A kolonije?
Nijemci u zahtjevima ne spominju kolonije.
-A zarobljenici? -Nema dogovora.
Ima ih oko dva milijuna.
Mi smo zaduženi za okupacijske snage.
Također, žele da predamo njemačke izbjeglice.
-Da predamo njemačke izbjeglice? -Ne dolazi u obzir!
Da predamo izbjeglice?
To je nezamislivo.
Živjeli mladenci!
Da! Živjeli mladenci!
Živjeli!
Evo maršala! Maršal je tu!
Živio maršal!
Djeco moja, sretni građani nove Francuske. Želim vam svu sreću.
Maršale, moramo ići. Pitanje je sigurnosti.
Živio maršal!
Zabrinut je zbog Vichyja. Boji se da za vladu neće biti mjesta.
Hotela je mnogo.
Ima najsuvremeniju telefonsku centralu u Europi.
Imat ćemo sve potrebno. Ovamo svake godine šaljem pacijente.
Vichyjevskome je režimu dobro.
Nalaze se 20 minuta od mojega doma. Jamčim da im je ugodno.
-Predsjedniče. -Vichy je grozna ideja!
Reći će da smo vlada iz kasina.
Maršale.
Maršale, upravitelj hotela
htio bi vam pokazati sobe. Izvolite.
Vidiš? To je maršal.
Ovo je rekvizicija, gospodine. Napustite hotel. Smjesta.
Sobe su malene, maršale. Moje isprike.
Ali nećemo dugo biti ovdje. Najviše dva mjeseca.
Izvolite.
Nakon toga će se vlada vratiti u Pariz.
Ili…
Ili u Versailles. Kako želite.
Ministar mora želi toplu čokoladu, bez šećera.
Padamo s nogu.
Tu su i njegove prijateljice.
Nemoj se žaliti. Bolje je previše posla, nego da ga nema.
Neki su se okoristili. Zalogajnica je povećala cijene.
Maršalov je dolazak velik događaj.
On možda i jest važan,
ali svejedno mu moramo prazniti noćnu posudu.
KARTA VICHYJA
Gospodo, nastavimo s planiranjem.
Pravosuđe u Plaisanceu.
Ministarstvo mora u hotelu Bains. Cijeli će grad govoriti o nama.
Drugi kat: Laval i obavještajna služba.
Treći kat: odaje ministara.
Gospodine maršale, injekcija.
Doktor jedva da zna izmjeriti temperaturu,
ali mi je dragi prijatelj koji daje mudre savjete.
Predložio sam g. Reynaudu da pošalje de Gaullea u Englesku.
Da ga se riješi.
Maršale, imate li trenutak?
-O čemu je riječ? -Maršale,
o mojoj sobi. Umivaonik je minijaturan.
Nije li tako?
-Stvarno! -Ma ne.
Nije se promijenilo.
G. Laval, u posljednje sam vrijeme razgovarao s mnogo ljudi.
S vlasnicima tvrtki.
Svi su rekli tko je odgovoran za cijeli debakl.
Popularna fronta. Jasno, mi to znamo.
Znamo li?
Naravno, maršale.
Problem leži
u ovome svijetu dokolice. U niskome natalitetu.
I u stavljanju osobnih interesa
iznad interesa države.
Sažeto: rad,
-obitelj i domovina. -Tačno.
Nisam reakcionist. Sasvim suprotno.
Mislim da trebamo pravu revoluciju.
-Revoluciju… -Nacionalnu.
Gospodine Laval.
Znate li za ovu knjigu?
Kako podići državu. Knjiga generala Salazara.
Objavio ju je Flammarion. Pročitajte je. Salazar mi je vrlo drag.
Riječ je o modelu dostojnom kršćana.
U obnovi Francuske nema mjesta
za predstavničku demokraciju.
Razmišljao sam o tome, maršale.
Bolje je da se parlament raspusti prirodnim tijekom.
Hoće li se oni svojevoljno odreći pozicija?
-Zašto ih ne pitate? -Gospodine Laval,
nemam iskustva u razgovorima
s tom gospodom.
Iskreno, nemam ni želju.
Ja ću to riješiti. Političare se može obraditi.
Podosta sam dobar u tome.
Ja ću im promijeniti mišljenje. Jasno, ako dopuštate.
Umalo sam rekao da se političare može pregaziti.
-Kako si? -Dobar dan, Lavale.
Raspuštanje parlamenta.
-Razmišljaš li o tome? -Da.
Dragi prijatelju, što bi ti učinio s državnim predstavništvom?
Poslao ga na spavanje, kao Trnoružicu.
Uostalom, treba mu odmor.
Parlamentarni je život težak. Od njega propada ten.
Ali budi siguran
da će parlament zadržati svoje povlastice.
I nastavit ćete primati dnevnice.
Neće biti lako. Pilići se ne vole sami čerupati.
Ako će se odupirati, riješit ću ih jednog po jednog.
U politici ljudi uvijek nešto prodaju.
Treba znati to kupiti u pravi čas.
Prijatelju, jesi li kušao suhe šljive?
-Da. -Odlične su.
Ali nedostaje mi
oznaka.
Suhe šljive Saint-Maximin.
-Bi li mogao… -Smatraj to učinjenim.
Eto.
Još jedan glas za davanje svih ovlasti maršalu.
Što je smiješno?
Ezav se odrekao prava prvorodstva za tanjur leće.
Ja kupujem republiku suhim šljivama.
Nemoj se zavaravati, Laval. Trebaš me.
I ti trebaš mene.
Tvoje jednostranačje neće proći.
Fašizam je smijurija. Kao i većina „-izama”.
Dobar dan.
Moje novine imaju velik utjecaj.
Znam.
Pomozi mi i pronaći ću poziciju za tebe.
Iznad Doriota, Luchairea…
I svih tvojih prijatelja u francusko-njemačkoj vrši.
„U Parizu su njemački vojnici skloni glazbi
dizali moral građana
sviranjem germanskih skladbi u svim većim paviljonima.”
Postupimo i mi tako. Cijenit će to.
Ne dolazi u obzir!
Zar ćemo samo tako rotirati repertoar?
Prvo smo svirale američke skladbe.
Sad želiš njemačku glazbu?
Dosta, djevojke!
Čast je uveseljavati građane.
Glazba je moja radost, moja tuga i moja jedina gospodarica.
Lebrun, Pétain, Chamberlain
i Hitler će otići, ali glazba je vječna.
Glazba je moćnija od rata! Za mene je Njemačka
Strauss valcer. I zato kažem: živjela Njemačka!
-Ne vjeruješ u to. -Vjerujem.
I znam da sam u pravu.
Strauss je Austrijanac. Znaš li neku njemačku glazbu?
Znam. Svi je znaju.
Dolje Židovi!
Van s boljševicima!
Dolje Židovi! Van s boljševicima!
Dolje Židovi!
Van s boljševicima!
Dolje Židovi! Van s boljševicima!
KASINO GRAND, VICHY, DESETI Jula 1940.
Laval!
Laval! Živio Laval!
Gospodo, kakva grupa. Radikali. Odlično.
Orkestar. Gospodo!
Novinari? Na balkon, molim vas.
Novinari na balkon! Idemo!
Eno Reynauda. Izgleda bolje.
-Nakon nesreće. -Gospodine premijeru.
Izvolite.
Druže Blum. Michel Grenier.
-Grenier! Dogradonačelnik Saint-Nazairea. -Da.
Što je skupina odlučila?
Skupina je odlučila da neće donijeti odluku.
Izabrani smo u Popularnu frontu i proglasit ćemo Pétaina kraljem?
Lavalov je prijedlog apsurdan. Pétain će biti moćniji od Luja XIV.
A Blum nam je prije rata rekao
da je Pétain jedini republikanski maršal.
Gospodo!
Dolje izdajnici! Rat Engleskoj!
Rat Engleskoj!
To su Doriotovi momci. Na što ih je nagovorio?
Léone, jedan od nas mora govoriti.
Što ćeš ti?
-Glasujem protiv. -Spas Francuske bez uništenja maršala.
Moj je posao gotov. Zaključak je donesen unaprijed.
Predviđanje?
Pétain odnosi pobjedu.
-Ko su oni? -Strani ambasadori. Uključujući vašega.
Vidjet ćete. Ovo nema presedana.
Republika će izvesti harakiri.
Dobar dan, g. predsjedniče. Kakve su najnovije vijesti?
Ljubomoran čovjek poput vas trebao bi znati.
Ovo je janjad.
Bilo je nekoliko lavova, ali odlučili su otići.
Nismo ih sprečavali.
Gospodo, kolege. Počinjemo.
Prijeđimo na stvar. Obratit će nam se g. Laval.
Potpredsjednik.
Poraženi smo. U našoj istoriji nema veće katastrofe.
Pogriješili smo u svakome pogledu.
Počinili smo svaku moguću grešku.
Izazvali smo rat
i izgubili ga.
Najveći je zločin bio objaviti rat bez pripreme.
Engleska nas je uvukla.
Nije nam pomogla da pobijedimo.
Hladna reakcija.
Kao da se boje.
Naš je novi moto: „Rad,
obitelj i domovina”.
Prelazimo na novo uređenje.
Odvratno.
Ne preostaje nam ništa drugo
doli lojalno surađivati s Njemačkom i Italijom.
Htio sam da surađujemo u vrijeme mira.
Žao mi je
da se to događa nakon našega poraza.
Imamo priliku za pozitivan ishod ove tragedije.
Možemo imati jednoga francuskog vojnika koji će ipak pobijediti.
Francuskoga maršala!
Imamo…
Imamo sreću
što ga možemo poduprijeti i osigurati spas države.
Živjela Republika!
Ovo je neprihvatljivo!
-Shvaćate li što se događa? -Sramotno.
Gospodo!
Pogledajte kakav spektakl nudimo drugim zemljama.
Međunarodnim novinarima!
Ovo je pravo izvanredno stanje!
Nijemci su 50 kilometara odavde!
Potučeni su. 569 za, 80 protiv.
Suzdržanih je 17. Nijedan amandman.
Čak vas je i Herriot hvalio.
Posla imamo, ali oporbe zapravo neće biti.
-A Reynaud? -Sam u svojoj klupi s kapicom na glavi.
Blum nije ni zinuo. Sve je u redu.
Dođite na balkon, maršale.
Radi ovacija.
Ne, prijatelju. To ću prepustiti drugima.
Odmori se, vojniče.
Zaslužio si.
Gospodine maršale.
Skromnost me dosad nije sputavala, zar ne?
Usput,
-vidjeli ste što je Laval htio? -Da.
Stajao bi iza mene i skupljao zasluge. Neće ići.
Živio Pétain!
Maršale, evo nas Dali ste nam nadu
Domovina će se ponovno roditi
Maršale, evo nas
Pred vama, spasiteljem Francuske
Za tjeranje Boga iz škola i sudova,
promoviranje nezdrave literature,
bijelo ropstvo
i promiskuitet u našim radionicama, uredima i tvornicama,
molimo tvoj oprost, Bože.
Za prihvaćanje sekularne Francuske,
molimo tvoj oprost, Bože.
Koje smo koristi imali od pobjede 1918.?
Koja bi bila korist od lake pobjede 1940.?
Ovaj je poraz Božja volja.
On je poslao maršala da obnovi Francusku.
Njegova Ekscelencija, veleposlanik Njemačke.
Njegova Ekscelencija, veleposlanik SAD-a, sa suprugom.
Amerikancima
bi bilo bolje da pošalju vojnike.
Boli ih briga. S druge su strane Atlantika.
S nama je krema francuske književnosti.
Gospodin Charles Maurras, jasno.
René Benjamin, Jacques Chardonne, Henri Pourrat
i Marcel Jouhandeau.
Henry Bordeaux.
Urednik Bernard Grasset.
I čovjek kojega ne treba predstavljati, g. Jean Giraudoux.
Pisac?
Dramaturg? Ministar?
„Pogledao sam na Limagne, koja grli moj dragi Limousin.
Nad svime bdije Puy de Dôme.
Poput kape na lijepome odmetniku.
Dubina Francuske, njezina drskost,
-najčišća rasa.” -Mjesta.
Maknite se s puta!
-Tražim Antonija. -Tu je.
Antonio! Neko te treba u vezi mjesta ministra!
-Broj sedam? -Sad će!
-Antonio? Došao sam u ime… -Znam. Dođi.
-Dođi, mogao bi biti koristan. -Odmah se vraćam.
Tražim druga Tanjiela.
-U zatvoru je u Clermontu. -A ostali?
Neki su drugovi uhićeni.
Sad su ratni zarobljenici,
protivnici njemačko-sovjetskoga pakta.
Jasno, tu je i ona manjina, kukavice.
A ti?
Maurice je u Moskvi?
Predstavnik Sovjetskoga Saveza i njegova supruga!
Čak i Rusi.
To je diplomacija.
-Morate ostvariti kontakt u Vichyju. -Nemamo oružje.
-Oružje? Za što? -Da ih izvučemo.
Ne, poludio si. Nema borbi.
Linija je jasna.
Poraženi smo jer francuska buržoazija nije uzela SSSR za saveznika.
Pétain je mogao sastaviti vladu jer je partija zabranjena.
Uz pomoć socijaldemokrata.
Moramo ponovno mobilizirati radnike. Tražiti legalno objavljivanje l'Humanitéa.
Legalno objavljivanje?
Zbližiti se s njemačkim vojnicima.
Njegova Ekscelencija, apostolski predstavnik.
Ovdje paradira više uniformiranih
nego što ih je bilo na fronti, a mi smo se morali boriti.
Što je s de Gaulleom?
Svejedno je, de Gaulle ili Pétain. Kao što si rekao.
Dugo je prošlo.
To je bilo u Španjolskoj.
Let avionom u Englesku je korak dalje.
Zamisli, poljska je vlada u egzilu.
Belgijska je vlada u Londonu. Danski je kralj zatočen.
Moramo se pridružiti de Gaulleu. Razmisli.
Bome.
Osudili su de Gaullea na smrt zbog otpora. Čovjek se zamisli.
To je sve što si čuo?
Problem je u tome što su ljudi ovdje za Pétaina i de Gaullea.
Teško je formirati mišljenje.
Razmisli. Ne postaješ patriot ako si poslušan.
Izvolite!
Dobar dan, g. le Curé.
Hvala.
Prioritet je obiteljska politika.
Pad nataliteta uzrok je rasta naturalizacije.
Francusku su mogli braniti stranci.
I to je argument za jačanje protuizraelske agende.
Dobro, gospodo.
Ali moramo se što prije sastati s Hitlerovim predstavnikom u Francuskoj.
Potpredsjednik Francuske ne bi se trebao sastati s g. Abetzom.
Zaboravite na bonton, Baudouine. Abetz će nam skratiti muke.
Ako treba, čekat ću ga pokraj potoka cijelu noć.
Prvo potpišite zakone koji su vam dani. Za pročišćenje Francuske.
Gospodine Laval,
tvrdite da želite biti učinkoviti, ali vidim da upravo vi
remetite agendu.
Agendu borbe protiv utjecaja Židova.
Dopustite da pročitam preambulu projekta.
„Svugdje, posebice u javnoj službi,
osjećamo utjecaj Židova.
-Podmukao i štetan.” -Ne.
„Podmukao i štetan” je preslabo.
Kako bismo naglasili opasnost njihova utjecaja, rekao bih da je podmukao
i destruktivan.
Zato što su uništili državu. Ne želim Židove
u pravosuđu i obrazovanju.
To će biti teško. Trebat ćemo zamjene.
Ne možemo obrazovati učitelje preko noći.
Dopustit ćemo neke iznimke u propisima.
Posebice za veterane.
Za časne francuske Židove.
Ali ne za elitne Židove.
Ne želim Židove u Žalbenome sudu.
Htio bih ublažiti poljoprivredne propise.
Ne, gospodine Laval.
Naglasite maršalove moralne kvalitete.
Ne pušite blizu njega.
Izravno sam ga pitao.
Zašto Laval mora pušiti pred maršalom?
Znate što mi se drznuo odgovoriti?
„Laval puši kao što maršal diše.”
Zanimalo me zašto drugi kat vrvi političarima.
Među njima Izraelcima, masonima i sličnima.
Odgovor?
„Predsjednik Laval sve njih ubraja u svoje prijatelje.”
S time imamo posla.
Xavier Vallat poslao mi je izvještaj o infiltraciji Židova u Francuskoj.
Radio je samo na tome proteklih deset godina.
„Od 100.000 Židova koji se nazivaju državljanima Francuske,
tu je još i 12 nižih klasa Židova s istoka.”
Otuda važnost davanja statusa.
To Nijemci žele?
Nijemci? Siroti Gillouine.
Oni neće diktirati našom politikom.
Ne razumijem, Gillouine.
Slažete se sa mnom, zar ne?
Zašto ste onda stalno na strani Židova?
Maršale? Pogledajte.
-Tu je. Prvi Red Franciske. -Odlično.
Da vidimo.
Odlična izrada. Vrhunski francuski majstori.
Gospodine maršale.
Moramo imenovati prefekte.
Ovo je René Bousquet. Predstavljat će vas u Marneu.
Gospodine predsjedniče, radimo
na pripremi zakona protiv slobodnih zidara.
To vam smeta. Priznajte.
Maršale, to neće platiti okupacijsku odštetu.
G. Laval, dvije tačke za vašu vladu.
Prva je Franciska.
Odličje za one koji će nam dobro služiti.
Dođite.
Uručujem vam ga.
Drugo, ja sam šef države.
Znam što čini vojsku snažnom. Disciplina.
G. Laval, morat ćete naučiti biti poslušni.
SASTANAK U MONTOIREU, 24. Oktobra 1940.
Drago mi je što se rukujem s čovjekom koji nije odgovoran za ovaj rat.
Svojevoljno sam prihvatio firerov poziv.
S njegove strane nisam bio ni na što prisiljen.
Razmotrili smo suradnju između naših država.
Onima koji čekaju spas Francuske
želim reći da je spas u našim rukama.
One koji i dalje sumnjaju
podsjećam da nepokolebljivost
može učiniti da najbolje namjere i ponos
izgube svu snagu.
Čast je
zadržati francusko jedinstvo, koje traje deset stoljeća.
U pogledu konstruktivnih aktivnosti unutar novoga europskoga reda,
s kojim danas počinjem surađivati,
sudit će mi samo povijest.
Gospođo Pétain.
-Automobil vas čeka. -Hvala.
Hladno je. Nadam se da je zagrijan.
Nažalost, nije.
Šteta. Samo da hrana bude ukusna.
FRANCUSKA
Što je bilo?
Čini se da je Židovima zabranjen ulaz u Vichy.
Zašto je njoj to važno? Ona je glazbenica.
Zakon od 16. Jula 1940.
Umjesto izraza „po naredbi i mandatu Republike”
rabit će se izraz „po naredbi i mandatu maršala Francuske”.
Plan nacionalne revolucije više ne počiva na zabludama o prirodnoj jednakosti.
Zakon od 27. Septembra 1940.
Uspostavljanje vojnoga suda.
Zabrana izlaska iz zemlje njemačkim izbjeglicama.
Opće skupštine suspendirane su.
Zamijenit će ih nebirane komisije.
Zabrana sindikalnih centara te organizacija poslodavaca i radnika.
Léon Blum, Georges Mandel,
Vincent Auriol, Jules Moch,
Marx Dormoy, Édouard Daladier.
Abolicija političkih stranaka i parlamentarnih dnevnica.
Stigle su vreće.
Gospodo, podsjećam vas da je pošta moja nadležnost.
Možda pošta jest, ali denuncijacija nije.
Ovo je dobro.
„Štovani gospodine maršale,
ne želim potkazivati,
ali dužnost mi je reći vam da je učiteljica u našemu selu,
gospođica Santos,
vjerovatno stranoga porijekla,
strastvena nudistica.
Ne moram vam ni govoriti kakav je to katastrofalan primjer drugima.”
-Potpis? -Vjeran državljanin Francuske.
Još bolje. „Zdravi član populacije”.
A ovo? „G. Dujardin, tajnik gradske vijećnice
spaljuje katekizme.”
Što je, Alberte?
Žgaravica?
Korespondent pokazuje pretjerani, ali iskreni entuzijazam.
Neću se izrugivati nacionalnoj revoluciji!
Naši građani bome pokazuju literarnu genijalnost.
Prokazuju jedni druge.
Baš zabavno.
-Zar ne bi trebao biti u kuhinji? -Začepi.
A ti? Cijeli dan nosiš one vreće.
Ja ih ne šaljem.
Tri tisuće pisama dnevno! Nije to lako.
François, radi što mu kažu. To mu je posao.
Provjeri što je s orkestrom. Nije dobro.
Svaki dan, ljubavi
Zavaravaš skromnu ženu
Koja se zaklela da će biti tvoja
Kvragu i sve.
Kad ti srce nije u tome, ne ide.
Ako Judith ode, sve odlazimo.
Bez brige. Razgovarat ću s maršalovom ženom.
Čini se draga. Usto, mi žene
sigurno ćemo sve riješiti.
Nema potrebe za dramom. Židovi su Židovi.
Nije to zločin.
Ako moja politika nije doživjela uspjeh,
kriv je g. Laval.
Što si on umišlja?
Je li Francuska izabrala njega ili mene?
Nikad neću oprostiti Lavalu zasjedu u Montoiru.
Hitler će dati sve!
Osjećam da Francuzi nisu bili zadovoljni sastankom.
Trenutak.
G. Laval inzistira na razgovoru s maršalom o Parizu.
Koji pepeo?
Vojvode od Reichstadta?
Nijemci žele vratiti pepeo vojvode od Reichstadta Francuskoj?
Kakve to veze ima sa mnom?
To je sjajna prilika.
Hodat ćete s kancelarom i zajedno obaviti pregled njemačkih vojnika.
Ne dobije svatko priliku za to.
Petnaesti Decembra je za četiri dana.
-Sve je dogovoreno. -Opet protiv moje volje.
Maršale, Francuzi vole vojvodu Napoleona II.
-On je nacionalno blago. -Ne zanima me Napoleon II.!
Prosut ćemo pepeo Napoleonova sina u sumrak.
Nijemci to vole. To je ono Wagnerovsko u njima.
Ja ne moram prihvaćati Hitlerove pozive, g. Laval.
-Molim? -Govorim o mojemu autoritetu.
Ne dovodim u pitanje vaš autoritet.
Ali Hitler će biti bijesan. To je njegova ideja.
Ne, g. Laval.
Francuska će platiti skupu cijenu ako odbijete.
Jeste li čuli?
Arogantno je inzistirao. Jesam li pravilno postupio, prijatelju?
U pravu ste. To s Napoleonom je smijurija.
Francuska treba ugljen, a ne pepeo.
Dobra večer, ljubavi. Nisam ti htjela smetati.
Trebala si ostati u Villeneuveu. Ovo nije mjesto za tebe.
Bez brige, neću ti smetati.
Ako ti je draže, idem u ermitaž.
Ne mogu biti oko tih drolja
koje ti Ménétrel dovodi svaki dan.
-Eugénie, ne možeš… -Ne kritiziram.
To je pohvalno. Dobroga si zdravlja.
Otkad si na vlasti, nisi bio sretniji.
-Slušaj, Eugénie. -Razumijem.
Čekao si ovaj trenutak cijeli život.
Prije si samo zarađivao činove.
Gospođice.
Jeste li znali da je maršal bio u mirovini?
Na početku rata, 1914.
-Ali… -Nemoj da počnem o našemu braku.
-Natjerala si me da se vjenčamo. -Tačno.
Uperila sam ti revolver u glavu.
Povukla bih okidač.
Radi tebe sam se rastala. Nisam htjela opet doživjeti odbijanje.
Ali zaboravi sve to.
Spletom okolnosti postao si vrhovni vođa.
-To nije pitanje za ženu. -Ja ću presuditi.
Ne želim ti se miješati u politiku.
Ali dopušteno mi je zaštititi te.
-Zaštititi me? -Od sebe samoga.
Imaš dvije mane. Nisu strašne.
Ali zajedno mogu ozbiljno naškoditi čovjeku tvojih godina.
Philippe, tašt si i gladan moći.
Toliko si ovo dugo čekao da možda nećeš znati kada ćeš morati otići.
Povijest će te možda prikazati lošim.
Dopusti mi da ti pripremim obranu.
Ne možeš se skrivati od mene.
Kad smo već kod toga,
ona mi je spremačica rekla za jednu od djevojaka iz orkestra.
-Koju? -Brinetu, pomalo napornu.
Znam na koju misliš.
-Ona je Židovka. -Nikad ne bih…
Židovka je, ali otac joj je Francuz i borio se u ratu.
-Otežavaju joj život. -Takav je zakon.
Riješit ću to. Napravit ćemo iznimku.
Ni riječi Bernardu. Vrlo je strog oko tih ljudi.
Ove novine. Déatova greška.
Kap koja je prelila čašu.
Laval stoji iza toga.
Gospodo, maršal je izvan sebe.
-To je osobni napad. -Vrijeme je da ga se riješimo.
Apsolutno. Jednom za svagda. Čujete li, Dumouline?
„Izdao je povjerenje koje je maršal izgradio
dok se Francuska oporavlja i traži. Ne smijemo više stavljati njezinu sudbinu
u ruke sektaša, prostaka, smutljivaca
-i dokazano nesposobnih.” -Dobro, bilo bi dosta. Hvala.
Dobra polemika. Dođe ti da počneš vikati: „Imena!”
Nije smiješno.
Evo.
„U ruke sektaša…” Poput Aliberta.
Stil je banalan.
Prostaci poput Gillouina,
smutljivci poput Baudouina i mi, nesposobnjakovići.
Dokažimo da je Déat u krivu.
Što ćemo učiniti?
Vi ste ministar unutarnjih poslova. Ovo je vaš problem.
Ne možemo uhititi Lavala, a da ne uhitimo budale iz novinske kampanje.
-Prvo Déat. -Da ga uhitimo u Parizu?
Nema problema. Vichy ima predstavnika ondje i iskoristit ćemo ga.
Unaprijed sam ga upozorio.
Uhitit će Déata čim to naredim.
-Svi sve nadziru. -Imamo lozinku.
Kako glasi?
To je moja stvar!
Dobro, no što ako dođe do problema?
Alibert je u pravu. Moramo znati.
Glasi…
„Maršal je prešao granicu.”
-Zašto maršal? -Pao mi je na pamet.
Najvažnije je zaustaviti Lavala.
-Riješit ćemo to. -Smatra se
-politički važnim. -Bougnaparte, misli da je Talleyrand.
Stol je hladan. Divan osjećaj.
-Riješeno je. Judith smije ostati. -Sjajna vijest.
Miruj.
Vrati se maršalovoj ženi.
Trebat će ti dani za strance i komuniste.
Izbacuju ih u hiljadama.
Ljude kao što su Antonio i Judith. Nije gotovo.
Radim što mogu! Nisam predsjednica!
Nisam ja tražila da Nijemci dođu!
Nije riječ o Nijemcima, nego o Francuzima!
Ne zanima me tvoja politika. Nikad nisi sretan!
Maršal je pristao. Surađivat će.
Između nas, Gillouine.
Nevjerojatna je
-njegova sposobnost skrivanja. -Slažem se.
Aliberte, ne dolazite na sastanak?
Ne. Moram diskretno telefonom javiti
lozinku Ministarstvu pravosuđa, kako bi uhitili Déata.
I navratit ću u kapelicu, pomoliti se da sve uspije.
Ja sam čovjek od znanosti.
Mislim da molitva neće pomoći.
Reći ću vam horoskop za 13. Decembar.
Petak trinaesti. To je sjajno za nas.
Prvo potpišite ove ostavke.
Samo formalnost.
Nemam namjeru iskoristiti ih.
Ali budući da je situacija teška,
vlada bi se mogla raspasti u svakome trenutku.
Gospodine Laval.
Potpišite.
Hvala.
Daj, prijatelju.
Ne govorim o maršalu.
Rekao sam: „Maršal je prešao granicu.” Zar ti to ništa ne znači?
Maršal je prešao granicu.
Lozinka, prijatelju. Lozinka!
Gospodo, pročitao sam vaša pisma.
Prihvaćam ostavku g. Lavala.
-Došlo je do nesporazuma. -To je sve.
Sastanak je završio. Molim vas da izađete.
Maršale, zahtijevam objašnjenje.
Ne moram vam ga dati.
Vaše novine nisu prestale blatiti moju vladu i suradnike.
Kunem se da nemam veze s time.
Svaki put novi napad kad odemo u Pariz.
Da ne spominjem Montoir i sastanak s Hitlerom koji ste mi nametali.
Na umu mi je bila samo Francuska.
Nijemcima se neće svidjeti vaš stav.
-Ponašate se kao nezahvalnik. -Tišina!
Francuzima niste dragi.
Više nemate moje povjerenje.
Nemate moje povjerenje!
To me rastužuje, maršale.
Vidio sam kako radite.
Okrećete se kako vjetar puhne.
Vratit ću se.
Kad god su me otjerali, vratio sam se.
Mislio sam da sam ja cinik,
ali najobičnije sam dijete u usporedbi sa starom budalom.
Uostalom, dojadio mi je smrad močvare u Vichyju.
Reći ću vam nešto.
Socijalisti Aubervilliersa,
komunisti, metalci i stanovnici predgrađa
plemstvo su u usporedbi s ovom družinom.
Brže, momci!
Prva sekcija, druga, treća!
Idemo!
Hajde! Na Lavalov kat!
Kladim se da će me ubiti.
Učinit će sve.
GRANICA
Par.
I još jedan. I desetka karo.
-Dovraga. -Što je sad?
Švabe!
Upozorite maršala.
Dobro došli, Ekscelencijo.
Jeste li dobro putovali, g. vijećniče?
Nismo vas očekivali.
Za hrabre nikada nije prerano.
-Gdje je maršal? -Iznenadio ga je vaš dolazak.
Čeka vas. Želite li da vam pokažem sobe?
-Ne. -Da se osvježite.
Hoću reći, zagrijete. Popijete kavu.
Nismo očekivali toliko ljudi.
Dobro došli, Ekscelencijo.
Sjednite, molim vas.
Kako je kancelar Hitler?
Kancelar Hitler? Maršale…
Iskreno, kancelar Hitler
pita se koji je smisao odluke
koju ste donijeli o predsjedniku Lavalu.
Njegovim ste razrješenjem stali na kraj francusko-njemačkom pomirenju.
Bilo mi je dosta pretenzija predsjednika Lavala.
On mi je podređeni.
Na čelu sam države pet mjeseci, a on mi je podređen.
On odgovara meni.
Nisam zadovoljan njegovim radom, pa ću ga zamijeniti.
To sam učinio, g. Abetz.
Zamijenit ćete ga?
Jesam li dobro razumio?
-I poslao u zatvor. -Ja?
-O tome ne znam ništa. -To se događa.
G. Laval je zbog svojega rada postao prijatelj kancelaru Hitleru.
Firer smatra vaše postupke osobnom uvredom.
A to je prava šteta.
Poruka koju vam moram prenijeti ne može biti jasnija.
Vratite Lavala, ili će politika suradnje
-koju je on definirao… -Koju smo mi definirali.
Kancelar Hitler i ja, u Montoiru.
Definirali smo je prije šest tjedana.
Bili ste prisutni, g. Abetz. Sjednite, molim vas.
Napisao sam pismo kancelaru Hitleru.
Shvaća što je autoritet, on je vojnik.
Nije lako s njime.
Bio je kod Verduna, kao i ja. Shvatit će.
Francuska je poražena,
gospodine maršale.
Potpisali smo primirje i poštujem ga.
Ali smijem formirati vladu kako želim.
Francuzi su izabrali mene, čovjeka koji je pobijedio kod Verduna.
G. Laval nije zaslužio njihovo povjerenje.
Mogu vam pokazati pisma koja primamo svaki dan.
Francuzi vole mene, a ne njega. Ko je g. Laval?
Prevarant, parlamentarac. Bio bi nitko bez mene.
Nijemci su vas došli spasiti, g. Pierre?
Da. Bilo je lako zaustaviti me i uhititi.
Ali možda neće moći spriječiti ono što će se dogoditi.
-Eto. -Sretno, g. Pierre.
Neka vam barem godina dobro završi.
Rano jutros njemački su tenkovi ušli u Rusiju!
JACQUES DORIOT 22. Juna 1941.
Drago mi je
kao mornaru koji nakon olujne noći
ugleda zoru. Proglašavam
u svoje ime i ime moje stranke da je ovaj rat dobrodošao!
Što se tiče njegova nastavka,
predviđam da će spasiti Francuze od borbe u vlastitoj zemlji
u narednih nekoliko mjeseci ili godina.
Popularna stranka zatražila je od maršala
osnivanje legije francuskih dobrovoljaca
koji će se s Wehrmachtom boriti protiv boljševizma!
Sieg heil!
Marcel Déat pregledava dobrovoljce koji će se pridružiti njemačkoj vojsci u Rusiji.
S njime je Pierre Laval, bivši ministar.
Muškarac je upravo ustrijelio Lavala! Meci lete! Ljudi vrište!
Spasila ga je manžeta.
Metak se odbio. Bit će vam drago čuti da mu je prisilni odmor donio koristi.
Naš je prefekt rekao da ga je atentat napunio novom energijom.
Doista zanimljivo. Što se tiče naroda,
pokazao je suosjećanje prema predsjedniku Lavalu.
Zaista?
A vi, g. Pucheu?
Crno tržište raste.
Imam izvještaj jednoga prefekta.
„Seljačkom klasom dominira želja za zaradom.” Gazagne,
prefekt Landesa. „Hrani vlastiti egoizam.” Carl,
prefekt Arrasa. Cijena mesa u prosjeku je viša deset, a maslaca deset puta.
Nezgodno. A radnici?
Ne surađuju. Ne razumiju korporacije.
Nedostaju im sindikati. Štoviše,
-postoji otpor. -Dobro.
Otpor, rekao sam.
Što želite reći?
-Komunisti? -Ne samo oni.
Teroristi?
Slušamo londonski radio.
Bilo je terorističkih napada. Nema druge riječi za to.
Napada je sve više.
Dame i gospodo,
obratit će vam se maršal Pétain,
čelnik Francuske.
Građani Francuske, imam loše vijesti.
Već nekoliko tjedana u nekim se regijama bude zli duhovi.
Sumnja pronalazi svoje uporište.
Obuzima neke ljude.
Autoritet moje vlade dovodi se u pitanje.
Naređenja se izvršavaju traljavo.
Svi ministri i visoki službenici
moraju mi prisegnuti na vjernost
i izvršavati svoje zadaće za dobrobit države.
Gospodine maršale, zaklinjem vam se na vjernost.
-Izvršavat ću svoje dužnosti. -Zaklinjem vam se na odanost.
-Zaklinjem se na odanost. -Izvršavat ću svoje dužnosti.
Maršale, zaklinjem vam se na vjernost.
Po zakonima časti i integriteta.
Svi su prefekti prisegnuli.
-Svi? -Kao i suci.
-Svi? -Osim jednoga.
To je loše.
Kako se zove?
Barthélemy će vam reći. Nemam njegovo ime.
Odmah je udaljen s dužnosti. Naknadno ćemo ga i teže kazniti.
-Nema drugih incidenata? -Paul Didier. Ne.
Direktori centralne administracije
i nacionalne edukacije također su prisegnuli.
Maršale, sva elita u državi
zaklela vam se na vjernost.
Slobodno?
Ne izgleda kao da vam je udobno. Dajte da vam pomognem.
Zar želite ustati?
Tako.
Ostavit ću vas na miru. Popijte dok je toplo.
Laku noć, g. Pétain.
-Gospođice. -Da?
Dođite.
Dajte mi ruku.
Kako se zovete?
Colette. Colette Vignolet.
Colette Vignolet.
Vrlo ste dragi.
Da sam nekoliko godina mlađi…
Zaručeni ste?
Vjenčala sam se na dan vašega dolaska. Sjećate li se?
Čestitali ste mi.
Dijete drago, cijeli sam život slušao zapovijedi.
Tako sam postao maršal.
I tako
ćete vi postati hrabra, dobra majka.
Trebali bismo odrediti
dan slavljenja svih majki u Francuskoj.
Znaš li koliko je sati?
Razgovarali smo o Francuskoj.
-S maršalom. -O Francuskoj?
Moramo imati djecu.
Moramo biti poslušni da bismo služili zemlji.
Blesava si! Ne postaje se patriot ako si poslušan.
Rekao je da će biti kum našemu prvom djetetu.
Taj tvoj maršal pretjeruje.
Uskoro ćeš više biti s njim nego sa mnom.
Nije on toliko dobar.
Bilo je još uhićenja. Govore i o mučenjima.
Sigurno je jako uzrujan.
Želi podići moral?
Pogledaj što radi!
Dovraga!
Ništa ne razumiješ!
LOMLJIVO
Oprezno, lomljivo je.
Da.
-Kamo idete? -U Pariz.
-Opasno je za… -Skriveni smo im pod nosom.
Idemo kamo nas naša umjetnost vodi.
Vichy je obični gradić.
Onda te pozdravljam.
-Sretno. -Hvala ti.
Ovdje London.
Francuzi govore Francuzima.
BISTE
Ne očajavajte, sredit ćemo ih
Odupirite se
Nemojte zaboraviti slovo V
Zapišite ga, pjevajte
Po zidovima i pločnicima pišite V
Da, možete Razbjesnite ih
Bez kajanja
Nije opasno
Pjevajte i zviždite V
Jutros je na njemačkoga časnika u Parizu izvršen atentat.
-Ubili su ga? -Ne.
-U tome je problem. -Ko je atentator?
Neka Nijemci rješavaju svoje poslove.
To je naše zaduženje. Nemojmo to dopustiti Nijemcima.
Više nije riječ o lecima i žvrljotinama na zidovima.
Policija obavlja provjere i uhićuje širom Pariza.
Ali nemamo učinkovite pravne instrumente
jer naš zakon još nije usvojen.
Predlažem Vijeću
da ovaj tekst odmah stupi na snagu.
Par smrtnih kazni natjerat će ih da razmisle.
Samo malo.
Ako maršal sad potpiše zakon, što će biti s prijašnjim prekršiteljima?
Dodat ćemo članak o tome da zakon vrijedi i retroaktivno.
-To je protiv naših principa. -Principa?
U ratu smo! Ovo je izvanredan zakon!
Moraju pasti glave! Zar ćete početi braniti komuniste?
Retroaktivni zakon ne dolazi u obzir. Čak i za komuniste.
Što kažu predsjednik i Vijeće?
Mislim da ima smisla.
Pucheu, vjerujem vam.
Dogovorite se s ministrom pravosuđa.
Ako organiziramo supresiju,
ako osudimo Židove i komuniste u zatvoru i oduzmemo im prava,
spriječit ćemo Nijemce da odvedu zatočene iz naše populacije.
Učinili biste to na štetu nevinih?
Osudit ćete ljude koji nisu počinili nikakav zločin.
Ljude koji su u pritvoru.
Ljude koji su osuđeni za nešto drugo.
Što je s interesima države?
Nađite mi suca koji će se kompromitirati zbog ovoga kršenja pravde!
Gospodine ministre pravosuđa,
osamdeset zastupnika nije nam htjelo dati potpune ovlasti.
Koliko je sudaca odbilo prisegnuti?
Od hiljada njih? Samo jedan.
Vi ćete mi pomoći. Želim da naši sudovi počnu donositi presude.
Izvanredni sudovi.
-Žele udovoljiti Nijemcima? -Razlog je politički.
-Giljotinirat ćemo Francuze? -Gospodo, takva su naređenja.
Još je jedan Nijemac ubijen, Dumouline.
Planiraju ubiti 50 zatočenika u Chateaubriandu. Ovo mora prestati.
Ta će krv biti na našim rukama.
-Morate protestirati. -Naravno da ćemo protestirati.
Ali to neće biti dovoljno.
Moramo to zaustaviti, spriječiti masakr.
-Što možemo? -Postoji način.
Idemo u Pariz.
Uhitit će me.
Vas, maršale?
Da, mene. Ja ću biti jedini zatočenik.
„Gospodine fireru,
pišem vam
jer tražim
da prestanete
s krvavim odmazdama.
Ovim vas putem obavještavam o neopozivoj odluci.”
Naglasit ću da je neopoziva.
„Dobrovoljno se dajem u zatočeništvo.
Philippe Pétain.”
Gospodine maršale,
povijest će pisati o ovome. Smatrat će vas velikim čovjekom.
Ne. Hitleru će biti prelako
da me se riješi. Ko će onda štititi Francuze?
Mislio sam da je Pétain naš štit. Ali prevario sam se!
Prokleti idiot uživa u kolaboraciji!
Danas smo se ponijeli kukavički.
Pripremite oružje!
Paljba!
Ozlijedili ste me.
-Ispričavam se. -Imam dovoljno problema.
-To me muči. -Ne možemo ništa.
-Sprema se oluja… -Pronaći ću gromobran.
Laval je profesionalni političar.
ŠUMA RANDAN 25. Marta 1942.
-Dobro jutro, g. predsjedniče. -Dobro jutro, maršale.
O mnogočemu imamo isto mišljenje.
Zašto niste ništa rekli?
Čekao sam izvještaje, bilješke.
Volim vidjeti sve na papiru. Razbistri mi glavu.
Maršale, previše pišemo.
-Zidovi su imali oči. -Ne, Laval.
Bio sam uznemiren.
Peyruton, naprimjer. Birao bi izvještaje prefekata
-kako bi istaknuo moju nepopularnost. -Peyruton je razriješen.
Maršale, priznajete li da sa mnom nikad niste podijelili,
mogli bismo reći,
malene užitke moći?
Užitke moći? Laval…
Da barem znate koliko sam usamljen.
Što se više penjete, to je manje onih kojima možete vjerovati.
Recite mi nešto.
Prije ili poslije,
Amerikanci će doći u Europu.
Hoće li Nijemci izdržati?
Ne želim vam davati savjete.
Nemojte mijenjati politiku. Budite oprezni s Nijemcima. Znam zašto to govorim.
Pokažite fleksibilnost oko Hitlera.
Dobivao sam loše savjete.
Nisam vas trebao otpustiti.
Gospodine maršale, imam informacije.
Nijemci su bijesni.
Učinit će s nama što su i s Poljskom. Istisnut će vas.
Francuska više neće biti njemački satelit.
-Osim ako… -Što?
Nijemcima sam drag.
Žele da se vratim.
Budimo iskreni. Obojica smo u nevolji.
Ako dopuštate, pomoći ću vam spasiti situaciju.
OKUPIRANI PARIZ Jul 1942.
ŽIDOV
Gospodine Bousquet.
Htio sam da se odmah sastanemo.
Sada imamo istu funkciju.
Vi ste glavni tajnik francuske policije,
a ja sam na čelu njemačke policije u Francuskoj.
Cigaretu?
Da, to su američke cigarete.
Može se reći da ćemo imati
mnogo posla.
Strateška točka: uredi za prodaju karata u Louvreu.
Autobusi će stalno voziti.
U prosjeku tri kruga svaka dva sata.
Što znači prosječni kapacitet
od 100 putnika po autobusu,
200 po satu, po vozilu.
S obzirom na to da u zimski velodrom
ne stane više od 16.000 ljudi,
trebalo bi ih isporučivati svakih…
Još nismo to detaljno razradili,
ali moramo pokazati revnost.
Hoće li ti ljudi biti predani Nijemcima?
Želim nešto naglasiti, gospodo.
U Francuskoj smo. I moramo pokazati
da smo mi gospodari vlastitoga teritorija.
-Francuska ostaje velika nacija! -Ali bit će njihova.
-Nemamo komisiju za zamolnice. -Sve će biti legalno.
Imat ćete potpisanu naredbu. Ja ću preuzeti odgovornost.
Tražim isto od vas.
Sažet ćemo.
Prvo, nakon što ste provjerili identitet
Židova koje morate uhititi,
nemojte se obazirati na njihove komentare.
Drugo,
ne morate voditi računa o njihovu zdravlju.
Treće,
nemojte zaboraviti isključiti plin i struju.
Četvrto, Židovi ne smiju sa sobom uzimati kućne ljubimce.
Ostavite ih kod vratara.
Morate razumjeti da nam je dužnost bila odvraćanje. Bez postavljanja pitanja.
Kad vidim sve te bistre umove za stolovima…
Kad vidim Švabe, želim da odu
Kad vidim osvajače, želim da odu
Ne želim Švabe, nikome ne trebaju
Ostaje pitanje djece.
Ne možemo odvajati djecu od roditelja. Ići će zajedno.
A evakuacija?
Ne. Ne možemo ih ostaviti same. Ko bi se brinuo o njima?
Bit će najbolje ako odu s roditeljima.
Osim ako imate bolju ideju.
Slušajte, Bousquet. Odmah to riješite. Ne želim više diskutirati o tome.
Idemo.
Mama!
Hajde.
ŽIDOV
Možemo smatrati
ovo skupljanje…
Ovo skupljanje.
Potpunim uspjehom,
koji dugujemo
marljivosti
učinkovitoga
gospodina Bousqueta
i srdačnoj suradnji
francuskih policijskih snaga.
NASTAVLJA SE PREDAJA
Rezultat maršalove nove politike o predaji.
Ove će zatvorenike razmijeniti za radnike poslane u Njemačku.
Što je više dobrovoljaca, to će se više ljudi moći vratiti kući.
Možda vaš muž, sin ili otac.
Radit ćete u istim uvjetima kao i Nijemci.
Ali zadržat ćete francusko državljanstvo. Nećete biti sami.
Ondje vas čeka mnogo sunarodnjaka.
Svi ćete uživati u fizičkoj i moralnoj potpori francuske organizacije.
Zadržat ćete vezu s domovinom
i smjet ćete je posjećivati tijekom službe.
Isprave na uvid!
Maršale, smijem li zatražiti vaše mišljenje?
Pripremio sam govor za radio.
Objavu donesenih odluka. Jedan je dio izazvao prigovore.
Da vidim.
„Njemačka se bori za izgradnju nove Europe.
Vjerujem u njemačku pobjedu.
U protivnome će boljševizam posvuda uzeti maha.”
Rekao sam predsjedniku da to ne mora isticati.
Francuska je potpisala primirje.
-Neutralni smo. -Ta je rečenica apsurdna.
Kako možete napisati da vjerujete u njemačku pobjedu?
To je vojno pitanje, a vaš je pacifizam prouzročio dovoljno problema.
-Maršale, dopustite… -Samo napišite ovako.
„Nadam se njemačkoj pobjedi.” To je onda samo vaše mišljenje.
Niko vam neće zbog toga suditi.
Nadam se njemačkoj pobjedi. U protivnome,
boljševizam će posvuda uzeti maha.
Francuski radnici,
radi oslobođenja naših zatočenika, otiđite raditi u Njemačku.
Otiđite u velikim brojevima, za dobrobit zemlje. Pomozite Francuskoj pronaći mjesto
u novoj Europi. Odgovorite na moj poziv.
Zauzvrat ćete dobiti zahvalnost nacije.
François!
-Moramo ići raditi u Njemačku! -Ja ne idem.
-Obavezno je. -Nije obavezno biti poslušan.
Kamo ćemo onda otići?
Razmišljao sam o tome već neko vrijeme. Kucnuo je čas.
Pridružit ću se pokretu otpora.
-Bez brige, nećemo biti sami. -Zar se ne bojiš?
-Idem s vama. -Ne dolazi u obzir.
Bit ću iskren, maršale.
Dobrovoljni je rad u Njemačkoj mogao uspjeti.
Ali prisilni rad nametnut od okupatora
je katastrofa koja nam se obila o glavu.
Primio sam izvještaje.
Mnogo njih.
-Francuzi ne žele ići. -Ni dobrovoljno…
To me rastužuje.
Manjak volje za oslobođenje naših zarobljenih.
Sunarodnjaka.
Gube povjerenje.
Upravu nije briga.
Ne treba njoj crno tržište hrane.
Zbogom, g. Léon.
Ovo je sve što sam mogla donijeti.
Pokušaj donositi više. Povećava nam se broj.
Alaine?
Uzmi šunke.
-Zdravo, Colette. -Zdravo.
Ne plači, mama.
Ne mogu se skrivati. Poslat će me u Njemačku.
Otac ti je zatvoren. Brat ti je zatvoren.
Sestra ti je u Limogesu…
Kako ću ja sama?
Sakrij se tu.
-Tu? -Hoću reći…
Blizu. Negdje u gradu.
Oni koji su nam donijeli poraz
Želimo njihove glave
Završit će na kolcu
Učinimo Francusku čistom
Boljševici i masoni neprijatelji su
Izraelci podmukle su zvijeri
Francuska je bolesna, ispljunut će vas
Proglasivši nas svojim najboljim vojnicima,
maršal nam je dao titulu
na koju možemo biti ponosni.
Moramo je ostati dostojni!
Protiv de Gaulleovih disidenata!
-Za francusko jedinstvo! -Da!
Protiv zanemarivanja zločina!
-Za kažnjavanje odgovornih! -Da!
Nakon angloameričkoga dolaska na sjever Afrike,
Pétain je odlučio prekinuti diplomatske odnose sa SAD-om.
Naredio je sljedeće našim oružanim snagama:
„Napadnuti smo i branit ćemo se.”
Admiral Darlan je u Alžiru potpisao primirje s Amerikancima,
no maršal ostaje pri svome.
Predsjednik Laval hitno će se sastati s vođama Reicha.
Danas ujutro, 11. Novembra 1942.,
kancelar Hitler objavio je da je primoran narediti svojim snagama
da prijeđu slobodnu zonu, kako bi zaštitile sredozemnu obalu Francuske.
Tada sam se zapitao:
„Jesam li i dalje dobar Francuz?”
-Dobar dan. -Dobar dan.
Želite ga maknuti i preuzeti vlast.
Jedno mora biti jasno. Nema više rata.
Nema ustupanja teritorija.
Imate moju riječ. I napismeno.
Gđo Pétain, dvostruka igra više ne dolazi u obzir.
Postoje samo dvije politike. De Gaulleova i moja.
Nijemci će pobijediti u ratu i ja ću potpisati časni mirovni sporazum,
ili će izgubiti
i mene će objesiti.
A Laval? Je li dobio sve ovlasti?
Francuzi vam i dalje pišu.
„Maršale, tama se nadvila nad Francusku.
Ako ništa ne učinite povodom toga jada i strijeljanja zatočenika,
vaše noćne more neće prestati. Podnesite ostavku.”
Još jedno pismo.
„Nasljedniku, predsjedniku Lavalu, ostavljate Francusku
koja je potučena, rastrgana i izmučena.
Tvrdite da želite ujedinjenu Francusku,
ali uspjeli ste samo probuditi zloga duha naše istoriji.
Građanski rat.”
VICHY JE SADA SAMO FANTOMSKA VLADA. POVIJEST OVOGA MEROVINŠKOGA SUDA
NIJE NI OD KAKVOGA INTERESA. ROBERT O. PAXTON
Postalo je izvjesno
da će biti iskrcavanja.
Stoga je važno
-razmotriti mjere za vašu sigurnost. -Ne dolazi u obzir.
Nikad nisam bio u skloništu. Neću se spustiti u katakombe.
Postoje i prikladnija mjesta. Dvorac
-u Njemačkoj. -Ne.
Ne želim da vas zarobi pokret otpora.
Sve je to predstava.
Jeste li razmislili o govoru koji sam tražio da pripremite? Mora biti spreman
-za emitiranje kad dođe do iskrcavanja. -Iskrcavanja neće biti.
Vi mislite da hoće? Onda dobro.
Imamo jaku obranu.
Zar ne znate? Rat je gotov.
G. Darnand, već nekoliko mjeseci primam
strašne izvještaje o ponašanju vaših ljudi.
Riječ je o manjini, jasno.
Ali o aktivnoj manjini,
na granici između delinkvencije i zločina.
Milicija je postala akter građanskoga rata.
Očvrsnite, g. Darnard.
Morate služiti kao primjer drugima u vašim redovima.
Inače će nastupiti gangrena.
Ali gospodine maršale…
Moji ljudi nisu pobunjenici.
Predani su.
Predani su gaženju otpora po vašim naredbama.
Daju tijelo i dušu da vas zaštite.
Dosad ste ih ohrabrivali, ali…
Situacija se promijenila. Želite se dodvoriti Amerikancima.
Prebacujete odgovornost na nas.
Za mene je to gorko razočaranje.
PARIZ, HOTEL MATIGNON 17. AugustA 1944.
AMERIKANCI SE PRIBLIŽAVAJU PARIZU
Zbogom, tata.
Ostani optimistična.
Evo. Poklončić.
Što je to?
Maršal Göring pokrenuo je trend.
Kaže da je to putovnica za Valhalu.
Zapravo je riječ o cijanidu.
Vodi u raj za 20 sekunda. Postupite kao mi.
Imajte ga uza se.
Nikad ne znate.
Gospodo, nećemo se boriti pod maršalovim krevetom.
Evo, Bernarde.
Recite mi što mislite.
Država mi je povjerila zadatak.
Mogu ga obaviti još samo danas.
Ne želim da ljudi kažu kako je Pétain iznevjerio povjerenje Francuza.
Bernarde, što radi?
Piše, gđo Pétain. Ustav.
Ustav? Baš danas?
Vi ste.
Znam da sam vaš zatočenik.
Hoćete li mi dopustiti da se odjenem?
Oružje!
Naprijed, djeco domovine
Dan je slave stigao
Protiv nas je tiranija
Krvavu zastavu podignula
Čujete li…
DVORAC HOHENZOLLERN, SIGMARINGEN, NJEMAČKA, Mart 1945.
NOVI FRANCUSKI USTAV
Još jedna stavka za porotu.
Oduvijek ste bili na strani Amerikanaca.
Ali nismo to smjeli reći.
-Pokret otpora… -Poslušajte što sam pripremio.
„Prvo, oduvijek sam se odupirao Nijemcima.
Drugo,
pokret otpora mogao mi je biti samo blagonaklon.
Otpor je znak vitalnosti države.
Treće, kao šef države,
nisam mogao javno podržati pokret otpora u prisutnosti okupatora.”
Pišete?
„Zašto sam se vratio na vlast?
Kako bih obranio
i zaštitio zemlju.
Ako sam počinio
zločin,
počinio sam ga protiv sebe
i protiv naroda.”
-Dobar dan, maršale. -Dakle.
Kako ste, predsjedniče?
-Došao sam se oprostiti. -Što se događa?
Prebacuju me u Wilflingen.
Nije daleko. Deset kilometara odavde.
-Dobro se brinu o vama. -Oduvijek.
Hajde, nemojte izgubiti smisao za humor.
Recite mi nešto. Ne odlazite odmah?
Hoćete li poći sa mnom?
Još pucaju. Dolaze. Ovaj je put zaista gotovo.
Što će biti s vama?
Morat ćemo uskoro otići, maršale.
Članak 75 nije šala.
Žele me mrtvoga. Ali neću im pružiti to zadovoljstvo.
Nije da odveć cijenim svoj život,
ali neću im to dozvoliti.
Kontaktirao sam Švicarce. Nisu bili sretni, ali…
Ako dođe do toga, Franco mi neće uskratiti gostoljubivost.
A vi, maršale?
Hitler je gotov. Vraćam se kući.
-Je li to pametno? -De Gaulle ima što je htio.
Ne znam zašto bi krenuo na mene.
Možda ne de Gaulle, ali iza njega
su pokret otpora, komunisti,
Židovi, masoni…
De Gaulle je pametniji od komunista.
A masoni? Oni će se dogovoriti.
Tu su i Židovi. To će biti teško.
Što sam mogao?
Vi ste drukčiji.
Bilo kako bilo, obojica smo htjeli samo služiti Francuskoj.
Htjeli smo da Njemačka uspije.
-Vi ste u to vjerovali duže nego ja. -Htio sam to duže nego vi.
Vi niste izvršili obećanja, a ja jesam.
Ostavili ste mi
ulogu izdajice i zločinca, a sebi arhanđela.
-Bio sam štit. -A de Gaulle mač.
U krivu ste.
Zažmirili ste.
Ja sam preuzeo ulogu i odgovornosti. Išao sam do kraja.
Ali ja sam političar.
Francuzi su zapravo trebali izabrati između de Gaullea i mene.
Bili smo na istoj strani.
Ako me nađu, ubit će me. Vi ćete spasiti kožu.
Postoji razlika.
Imam nešto što vi nemate.
Što?
Hrabrost.
Pierre Laval osuđen je na smrt devetoga Oktobra 1945.
Pokušao se ubiti kapsulom cijanida.
Vratili su ga u život i izveli na strijeljanje, napola paraliziranoga.
Phillippe Pétain pobjegao je u Švicarsku i predao se francuskim vlastima.
Osuđen je na smrt 15. Augusta 1945.
Oduzeti su mu činovi i izbačen je iz Akademije.
Zbog godina, kazna mu je umanjena na doživotni zatvor.
Zatvoren je na otoku Île d'Yeu. Ondje je i umro
dana 23. Jula 1951.
Pétainizam nije bio smatran zločinom.
EXYUSUBS.COM